ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2777/23                                     Головуючий у 1-й інстанції:  Дудін С.О. 
                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 червня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Мельничука В.П., Шведа Е.Ю., 
за участю секретаря          Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київська митниця Держмитслужби про визнання протиправними дій та скасування постанови, -
                                                       В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Святошинського РВ ДВС Боровик М.І. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 20.09.2022;
- скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського РВ ДВС Боровик М.І. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 20.09.2022.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Ворошиловським РВ ГУМВС України в м. Донецьк 09.09.2009.
16 серпня 2022 року від Київської митниці Держмитслужби на адресу Святошинського РВ ДВС надійшла заява про примусове виконання рішення, в якій третя особа просить прийняти повторно до виконання постанову Київської митниці у справі про порушення митних правил №3563/10000/21, стягнути штраф у розмірі 34 000,00 грн.
До заяви долучено постанову від 16.12.2021 в справі про порушення митних правил №3563/10000/21, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною четвертою статті 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн. Дата набрання законної сили рішенням - 28.12.2021; постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців; копію постанови вручено 16.12.2021.
Постановою державного виконавця Святошинського РВ ДВС Боровик Марії Ігорівни від 20.09.2022 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 за вищевказаною постановою.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження та вчинення дій з відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що доводи позивача про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII не підтверджуються документально та нормативно. Також, позивачем не доведено порушення процедури прийняття оскаржуваної постанови.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закон №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
У виконавчому документі зазначається дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII).
За змістом частини першої, другої статті 12 Закону 1404-VIIІ виконавчі документи, зокрема, посвідчення комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої стаття 26 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, в силу приписів Закону №1404-VIII, постанова Київської митниці Держмитслужби в справі про порушення митних правил № 3563/10000/21 від 16.12.2021 є виконавчим документом.
Щодо дотримання строків пред`явлення такого виконавчого документа до виконання, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 535 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митний орган, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, виконує її самостійно або через державного виконавця.
Постанова митного органу про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил підлягає виконанню після закінчення строку оскарження, зазначеного у статті 529 цього Кодексу.
Давність виконання постанови митного органу про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил врегульовано статтею 536 Митного кодексу України, якою встановлено, що не підлягає виконанню постанова митного органу про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Згідно зі статтею 533 Митного кодексу України подання скарги (адміністративного позову) зупиняє виконання постанови у справі про порушення митних правил до закінчення розгляду скарги (адміністративного позову).
Частиною першою статті 529 Митного кодексу України передбачено, що постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно положень статей 539, 540 Митного кодексу України штраф повинен бути сплачений особою, яка вчинила порушення митних правил, не пізніше 15 днів з дня вручення або надіслання їй копії постанови митного органу про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше 15 днів з дня залишення скарги (адміністративного позову) без задоволення. Сума штрафу вноситься особою, яка вчинила порушення митних правил, до державного бюджету у порядку, встановленому законодавством України.
У разі якщо штраф не буде сплачено у строки, встановлені статтею 539 цього Кодексу, постанова митного органу або суду (судді) надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання або роботи порушника або за місцезнаходженням його майна. Постанова митного органу або суду (судді), по якій стягнення штрафу проведено повністю, з відміткою про виконання повертається до митного органу або до суду, що виніс постанову. Штраф вноситься до державного бюджету.
Відповідно до статті 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Положеннями частини першої статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про встановлення тримісячного строку для пред`явлення постанови митного органу про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил за виключенням випадків оскарження такої постанови, наслідком чого є зупинення строку давності.
Колегією суддів встановлено, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби про визнання незаконною та скасування постанови Київської митниці у справі про порушення митних правил № 3563/10000/21 від 16 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.02.2022 у справі № 760/34713/21 відкрито спрощене провадження в справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил № 3563/10000/21.
На момент прийняття оскаржуваного в даній справі рішення суду першої інстанції судового рішення у справі № 760/34713/21 за наслідками оскарження позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил №3563/10000/21 не було прийнято, а тому перебіг строку давності для пред`явлення постанови в справі про порушення митних правил від 16.12.2021 №3563/10000/21 був зупиненим.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Подальшими указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.
Згідно з пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження».
При цьому, застосуванню підлягає норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22.
Таким чином, обґрунтованим є врахування державним виконавцем чинних законодавчих змін у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання. 
Крім вказаного вище, колегія суддів також зазначає, що за наслідками судового оскарження постанови у справі про порушення митних правил виконання такої постанови зупиняється до закінчення розгляду скарги (адміністративного позову), проте, не є підставою для повернення такого виконавчого документа стягувачу.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що доводи позивача про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII є необґрунтованими.
Щодо доводів позивача про невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону №1404-VIII, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, позивач посилається на невідповідність виконавчого документа пунктам 3, 4, 6, 7 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII.
Колегія суддів звертає увагу, що постанова від 16.12.2021 в справі про порушення митних правил № 3563/10000/21 містить: 
- прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, адресу місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дату народження боржника - фізичної особи, що відповідає пункту 3 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII; 
- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), що відповідає пункту 4 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII; 
- дату набрання рішенням законної сили, що відповідає пункту 6 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII; 
- строк пред`явлення рішення до виконання, що відповідає пункту 7 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII.
Як вірно було зазначено судом першої інстанції, у державного виконавця під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження та перевірки виконавчого документа на відповідність законодавчо встановленим вимогам, відсутні повноваження щодо здійснення перевірки зазначеної у виконавчому документі інформації, зокрема і щодо дати набрання законної сили таким виконавчим документом.
Доводи апелянта стосовно неправомірності зазначення третьою особою дати набрання законної сили у заяві, а не у постанові, колегія суддів не бере до уваги, оскільки у тексті постанови від 16.12.2021 № 3563/10000/21 зазначено дату набрання законної сили рішенням 28.12.2021 (аркуш 4 цієї постанови).
Доводи апелянта про те, що постанова від 16.12.2021 № 3563/10000/21 містить 3 аркуші, а не 4 спростовуються матеріалами справи, а саме аркушем справи 39, який, на думку колегії суддів також є складовою такої постанови.
При цьому, як вірно було зауважено судом першої інстанції, питання зазначеної у постанові дати набрання законної сили не є предметом розгляду в межах заявлених позовних вимог та, як наслідок, не підлягає дослідженню у даній справі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність вчинення дій з відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим підстав для задоволення позовних вимог немає.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2023 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                                     
Судді:                                                                                          Мельничук В.П.

                                                                                                    Швед Е.Ю.