К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року                                                                     місто Київ
 
справа № 752/14841/23
апеляційне провадження № 22-ц/824/6532/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Колесника О.М. від 7 грудня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків) та трьох відсотків річних,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2023 року ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків) та трьох відсотків річних.
 
Позов мотивовано тим, що 8 лютого 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1   укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна      № 11114863000, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі       9 690 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, строком користування до 8 лютого 2014 року.
 
8 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (в тому числі і за  кредитом                 № 11114863000), відповідно до якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.
 
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 3 січня 2013 року становила 6 436,80 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило            51 430 грн 80 коп., з яких: 3 476,16 доларів США - заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило              27 774 грн 48 коп. та 2 960,64 доларів США - заборгованість за відсотками, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становило       23 656 грн 32 коп.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2014 року у справі № 752/2163/13 задоволено позов ПАТ "Дельта Банк". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 51 430 грн  та судовий збір в сумі 514 грн 31 коп. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року замінено стягувача ПАТ "Дельта Банк" на його правонаступника ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку".
 
В межах виконавчого провадження № 45629189, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 1 406,40 доларів США, що на 28 червня 2023 року - дату зарахування в національній валюті за офіційний курсом НБУ (36,5686 грн. за 1 долар США) становило 51 430 грн. та судовий збір у розмірі 514 грн      31 коп.
 
Позивач вказує, що на виконання рішення суду мав отримати 6 436,80 доларів США, згідно пунктом 1.1 кредитного договору, проте отримав лише 1 406,40 доларів США (51 430 грн), які були стягнуті в межах виконавчого провадження, а тому недоотримані доходи (збитки) визначено в розмірі 5 030,40 (6 436,80 - 1 406,40) доларів США, також від зазначеної суми на підставі статей 526, 599, 625 ЦК України, розраховано три проценти річних за період з 28 червня 2020 року по 28 червня 2023 року в сумі 453,15 доларів США.
 
Посилаючись на викладене, ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" просило стягнути з ОСОБА_1 недоотриманий дохід та три проценти річних в сумі 5 483,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 200 525 грн 75 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року у задоволенні позову ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що      ПАТ "Дельта Банк", звернувшись у 2013 році з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , самостійно визначило валюту виконання зобов`язання у гривнях, яка  була задоволена і стягнута судом, тому відсутні підстави вважати, що різниця між стягнутою сумою і невиконаним кредитним зобов`язанням в іноземній валюті є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Скаржник зазначає, що за договором споживчого кредиту та застави майна                від 8 лютого 2007 року № 11114863000 ОСОБА_1 надано кредит в розмірі        9 690 доларів США, однак за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2014 року неповернута частина коштів була стягнута в сумі 51 430 грн 80 коп., що станом на момент виконання рішення суду (28 червня 2023 року) становило 1 406,40 доларів США. Оскільки на виконання рішення суду кредитор мав отримати 6 436,80 доларів США, але отримав лише 1 406,40 доларів США, різниця в розмірі 5 030,40 доларів США є збитками у вигляді неповернутого кредиту (реальні збитки) та недоотриманого доходу (упущена вигода). 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково інтерпретував вимоги про стягнення збитків як бажання стягнути курсову різницю, що не відповідає ані суті, ані змісту позову. Суд навів норми, які стосуються обліку операцій у іноземній валюті для відображення у балансі цих операції у національній валюті. У зв`язку з веденням обліку в Україні у національній одиниці (гривні) та наявності у балансі зобов`язань та вимог у іноземній валюті - використовується курсова різниця для відображення у гривні операцій (зобов`язань, вимог) у іноземній валюті при коливанні валютних курсів, але це немає ніякого відношення до суті правовідносин кредитора та боржника у відносинах за кредитом у іноземній валюті.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що він виконав рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість саме у гривнях, а тому зобов`язання є виконаним. Вимоги позивача про стягнення збитків є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" - Рябко С.О. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.
 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 8 лютого 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна    № 11114863000, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 9 690 доларів США,
що за курсом Національного Банку України, на день укладення договору становило еквівалент 48 934 грн 50 коп., зі сплатою 13 % річних строком до 8 лютого 2014 року (а.с. 102-110).
 
8 грудня 2011 року АКІБ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за     № 2949, 2950, згідно з умовами якого первісний кредитор продав, а новий придбав права вимоги за кредитами, зокрема тим, що був укладений з ОСОБА_1 (а.с. 60-97).
 
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань, у лютому 2013 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 8 лютого 2007 року № 11114863000.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2014 року позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь        ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 8 лютого 2007 року            № 11114863000 в розмірі 51 430 грн та судовий збір в розмірі 514 грн 31 коп. В іншій частині позову відмовлено.
 
11 травня 2019 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до позичальників та/або поручителів/заставодавців, зокрема до ОСОБА_1 (а.с.98-101).
 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року замінено стягувача ПАТ "Дельта Банк" на його правонаступника ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" у справі № 752/2163/13-ц за заявою ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.43).
 
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 45629189 від 22 червня 2023 року ОСОБА_1 сплачено борг за виконавчим листом                              № 752/2163/13-ц в розмірі 51 944 грн 31 коп., виконавчий збір та витрати виконавчого провадження (а.с. 7).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1-2 статті 192 ЦК України).
 
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною 4 статті 524 ЦК України, Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного
контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
 
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
 
Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
 
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
 
Разом з тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
 
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
 
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
 
Відповідно до частин 1-2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
 
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
 
Згідно з частиною 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
 
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
 
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
 
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
 
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
 
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16.
 
Тобто, "курсова різниця" жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.
 
Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.
 
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).
 
Як убачається з матеріалів справи, ПАТ "Дельта Банк" відповідно до вимог статей 6, 15, 16, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 8 лютого 2007 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 51 430 грн є повним розміром заборгованості.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2014 року у справі № 752/2163/13-ц позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, відмовлено лише в частині стягнення боргу з поручителя. Рішення набрало законної сили.
 
Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.
 
Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц.
 
Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача збитків, які фактично є курсовою різницею.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо можливості стягнення з відповідача збитків, як частину неповернутого зобов`язання, вираженого в іноземні валюті, з таких підстав. 
 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів.
 
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.
 
Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта - гривня.
 
З наведеного слідує, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. У випадку зміни валюти зобов`язання з іноземної на національну - стягненням інфляційного збільшення боргу (частина 2 статті 625 ЦК України).
 
Близького за змістом висновку щодо права кредитора на нарахування індексу інфляції у разі визначення ним зобов`язання в національній валюті - гривні дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17.
 
Таким чином, стягнення курсової різниці, що фактично просить заявник, однак називаючи це збитками, як способу захисту цивільного права, закон не передбачає.
 
Вимога про стягнення трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов`язання на підставі частини 2 статті 625 ЦК України також не може бути задоволена, оскілки базою розрахунку позивач визначив суму збитків, а не стягнуту судом заборгованість.  
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                      

 
 
Судді: