ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2024 р. 	Справа № 440/15427/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 17.11.23  у справі №440/15427/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                           
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просила суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за віком з 01.03.2021 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки 2014-2016;
-  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 01.03.2021 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, із урахуванням різниці, що була виплачена. 
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що дії відповідача у даній справі щодо обчислення її розміру пенсії за віком з 01.03.2021 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки 2014-2016 є протиправними.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного  суду від 17.11.2023 року (справа розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження) позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року по справі № 440/15427/23 та прийняти постанову, якою задовольнити в повному обсязі позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за віком    ОСОБА_1 з 01.03.2021 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки 2014-2016; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 01.03.2021 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019. 2020 роки, із урахуванням різниці, що була виплачена. Окрім того, просила вирішити питання про розподіл судових витрат. Апеляційну скаргу просила розглянути без участі позивача.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого законодавства, зокрема згідно із Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Посилається, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 31.03.2015 у справі №21-612а14. Разом з тим, як вбачається із листа відповідача, позивачу з 08.02.2010 року була призначена пенсія відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а пенсія за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивачу призначена “автоматично” з 01.03.2021 року. Таким чином, у випадку, коли особі було призначено пенсію згідно Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, у подальшому, при розрахунку пенсії за віком за Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідачем при призначенні пенсії позивачу за віком з 01.03.2021 року на підставі Закону №1058-IV неправомірно застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, що є підставою для зобов`язання відповідача провести перерахунок призначеної мені пенсії за віком, починаючи з 01.03.2021 року, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки. Вважає, що позивач має право на отримання з 01.03.2021 року пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018,2019,2020 роки, а дії відповідача щодо призначення їй пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки (2014-2016) є протиправними.  
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України. 
Відповідно до ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку письмового провадження. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, де з 26.04.2007 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за її заявою від 15.06.2007.
З 08.02.2010 на підставі поданої позивачем заяви (а.с.26) її переведено на пенсію за віком на підставі Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до пункту 47 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.03.2021 позивача було переведено на пенсію за віком на умовах, передбачених цим Законом. При цьому розмір пенсії був розрахований із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2014 - 2016 роки.
24.03.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, із заявою, в якій просила провести обчислення, нарахування та виплачувати їй пенсію за віком із застосуванням показника заробітної плати по країні за 2018-2020 роки відповідно до ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.03.2021, у відповідь на яку перший заступник начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, листом від 26.04.2023 №7901-6049/К-02/8-1600/23 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення її заяви.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за віком з 01.03.2021 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки 2014-2016, звернулася до суду з  позовом у даній справі.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту  - Закон №1058-IV).
Статтею 1 даного Закону №1058-ІV визначено, що пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У відповідності до частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно вимог частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Згідно вимог частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (у відповідній редакції) пенсійне забезпечення  посадових осіб місцевого  самоврядування,   які   мають  стаж  служби  в  органах  місцевого  самоврядування  та/або  державної  служби  не  менше   10   років,  здійснюється у  порядку,  визначеному  законодавством  України про  державну  службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії  із  солідарної  системи,  що  призначається  відповідно  до Закону  України  "Про  загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування"  (1058-15 ),  виплачується  за  рахунок  коштів Пенсійного фонду  України.  Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за  рахунок  коштів Державного бюджету України. (частина сьома статті  21  в  редакції  Закону  №1215-IV (1215-15) від 02.10.2003; із  змінами,  внесеними  згідно  із  Законом №2105-IV ( 2105-15) від 21.10.2004 ). 
Згідно пункту 4-7 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
В силу вимог пункту 4-3 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Як встановлено з матеріалів даної справи,   ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, де з 26.04.2007 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону  №1058-IV за її заявою від 15.06.2007 (а.с.20-25).
З 08.02.2010 на підставі поданої позивачем заяви (а.с.26) її переведено на пенсію за віком на підставі Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (а.с.36).
З 01.03.2021 ОСОБА_1 автоматично за матеріалами пенсійної справи  було переведено на пенсію за віком на умовах, передбачених Законом №1058-IV.
Розмір пенсії був розрахований із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2014 - 2016 роки.
Тобто, з 01.03.2021 позивача переведено з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", на пенсію за віком, призначену за нормами Закону №1058-IV, на підставі якого ОСОБА_1 вже отримувала пенсію з 26.04.2007, тобто зміни виду її пенсії (пенсії за віком) не відбулося.
Наведені вище висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.11.2022 у справі №560/4589/21, від 27.06.2023 року у справі                 № 500/4392/22.
Відтак, при визначенні розміру пенсії позивача з 01.03.2021 відповідач правомірно застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2014 - 2016 роки, а не за 2018-2020 роки.
Враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України, у даній справі враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції у даному рішенні (постанові) вище. 
З огляду на наведену вище норму КАС України, посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 31.03.2015 у справі №21-612а14  колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язковими для є висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на отримання з 01.03.2021 року пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, а тому дії відповідача щодо призначення їй пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки (2014-2016), є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем не було доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність власних дій, що є предметом оскарження у даній справі.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи приписи ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для задоволення клопотання скаржника про вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.         
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 у справі                     №440/15427/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко