Номер провадження: 33/813/846/24
Справа № 947/657/24 
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий – суддя Котелевський Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В.,
потерпілих: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року, щодо: 
ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з оскарженою постановою, 26.11.2023 року, о 13:19 год., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ак.Вільямса, біля буд.№87, в м. Одесі, в порушення вимог п.п. 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впорався із керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем «BMW G5X/ТА61», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , які рухалися в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Не погоджуючись з постановою судді Мазурик В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати, та прийняти нову, якою закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Апелянт вказує, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що дійсно, у вказаній в постанові дату та час, він керував автомобілем, однак під час руху в його автомобілі сталася раптова технічна поломка, а саме вийшли з ладу гальмівна та рульова системи, що свідчить про відсутність його вини у вчиненні ДТП, оскільки він не мав можливості уникнути зіткнення автомобілів. 
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить призначити авто технічну експертизу на предмет встановлення на момент ДТП технічного стану його автомобіля, на вирішення якої поставити наступні питання: 
-чи справні гальмівна система та рульове управління автомобіля «ВАЗ 21099», державний знак НОМЕР_1 , якщо ні, то коли вони виникли, до ДТП чи в момент ДТП, і як вони могли вплинути на керованість автомобілем?
-якщо несправності виникли до ДТП, то як вони могли вплинути на експлуатацію транспортного засобу та чи міг водій транспортного засобу виявити несправність та своєчасно їх усунути? 
Проведення даної експертизи ОСОБА_3 просить доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. 
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_3 , який в судове засідання, призначене на 18.03.2024 року не з`явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду на іншу дату, з посиланням на те, що він та його захисник вступили до лав ЗСУ та перебувають у зоні бойових дій, просив надати йому додатковий час для можливості звернення до іншого адвоката чи фахівця у галузі права, для надання йому правової допомоги. Разом з тим, доказів на підтвердження перебування в ЗСУ ОСОБА_3 на адресу суду не надав.
З урахування вказаного клопотання, судове засідання було відкладено з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_3 на захист. 
Разом з тим, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в наступне судове засідання призначене на 01.04.2024 року, ОСОБА_3 повторно не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, документів на підтвердження його перебування в лавах ЗСУ знову не надіслав, клопотань про відкладення судового розгляду не подав.
За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вивчивши матеріали справи; заслухавши потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд погоджується з постановою місцевого суду, який під час розгляду справи та прийнятті рішення виконав наведені вище вимоги закону та вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується дослідженими судом та наведеними в постанові доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №649185 від 26.11.2023 року; схемою ДТП від 26.11.2023 року; поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.1-5).
Апеляційний суд вважає, що наявні в справі докази відповідають критерію належності, допустимості та достатності, а їх сукупність вказує на обґрунтованість висновку місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд визнає безпідставними доводи ОСОБА_3 стосовно того, що він діяв у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, а також відносно доведеності версії останнього стосовно події ДТП, з посиланням на те, що під час руху у його автомобілі «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася раптова технічна поломка, а саме вийшли з ладу гальмівна та рульова системи, з огляду на таке. 
Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР, Правил), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Пунктом 1.4 ПДР передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п.2.3б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Оскарженою постановою  ОСОБА_3  визнаний винуватим у порушенні п.п.11.3, 11.4 ПДР України, відповідно до яких на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечує факту керування автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зазначені в протоколі дату та місці, та події дорожньо-транспортної пригоди з іншими автомобілями, але стверджує, що він не порушував правила дорожнього руху, а зіткнення транспортних засобів сталося внаслідок раптової технічної поломки його автомобіля, тому він не мав можливості уникнути зіткнення автомобілів. 
Однак, вказані доводи ОСОБА_3 спростовуються поясненнями інших учасників дорожньо-транспортної пригоди: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Так, потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 пояснили, що водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп?яніння, виїхав на зустрічну смугу, де рухались їх автомобілі, та скоїв з ними зіткнення. У зв`язку із чим працівниками поліції стосовно ОСОБА_3 були складені два протоколи про адміністративні правопорушення за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому потерпілі зазначили, що стан алкогольного сп?яніння ОСОБА_3 був настільки сильним, що це вбачалось навіть ще до проходження його огляду з використанням приладу «Драгер», оскільки він не міг розмовляти та навіть вийти з автомобіля. На думку потерпілих, причиною ДТП вочевидь була не технічна поломка автомобіля, як про це вказує апелянт, а саме перебування ОСОБА_3 в стані сильного алкогольного сп?яніння.
Пояснення потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повністю узгоджуються із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №649185 від 26.11.2023 року та схемою місця ДТП від 26.11.2023 року.
Також пояснення потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно якої, постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року, за тих же подій, Мазурик визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (справа №947/307/24, провадження №3/947/99/24).
Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що він 26.11.2023 року, 19:19 год., в м. Одесі по вул. Ак. Вільямса, 87, керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився зі згоди водія із застосуванням технічного приладу «Drager Alkotest 7510». Результат огляду позитивний – 2,16 ‰, тобто порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Згідно даних ЄДРСР вказана постанова суду набрала законної сили 05.02.2024 року, тобто ОСОБА_3 її не оскаржував, що свідчить про його згоду із вказаним рішенням суду, в тому числі й стосовно доведеності факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, який був складений одночасно із протоколом за ст.124 КУпАП.
Таким чином, з урахуванням доведеного факту керування ОСОБА_3 автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп?яніння, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, апеляційним судом визнається неспроможною версія апелянта про те, що причиною зіткнення транспортних засобів стала нібито раптова технічна поломка його автомобіля.
За наведених обставин, на думку суду, відсутні підстави для призначення авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що про будь-які технічні несправності свого автомобіля ОСОБА_3 не вказував при складенні стосовно нього працівниками поліції протоколу за ст.124 КУпАП. Також він не звертався із клопотанням про призначення авто-технічної експертизи технічного стану його автомобіля під час розгляду справи в місцевому суді. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.273 КУпАП, експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.
На переконання апеляційного суду протокол від 26.011.2023 року, схема від 26.11.2023 року, постанова Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року, беззаперечно підтверджують події, які відбулись 26.11.2023 року, саме за обставин, які повідомили суду потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та спростовують доводи ОСОБА_3 про дотримання ним вимог ПДР та відсутність в його діях складу правопорушення.
Апеляційний суд констатує, що сукупність доказів по матеріалах справи підтверджують обґрунтованість висновку місцевого суду про те, що саме дії ОСОБА_3 знаходяться у причино-наслідковому зв`язку з моментом виникнення дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
При цьому, суд зауважує, що з урахуванням вимог ПДР України, водій ОСОБА_3 повинен був керуватися положеннями ПДР, враховувати дорожню обстановку, рухатися в своїй смузі для руху, не допускати виїзд на зустрічну смугу для руху, де рухалися інші транспортні засоби, зокрема автомобілі «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_2 , та «BMW G5X/ТА61», державний номерний знак НОМЕР_3 .
Відповідно до п.11.3 ПДР України на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.
Згідно п.11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Більше того, ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації необхідно було враховувати, що відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожен учасник дорожнього руху (в даному випадку водії автомобілів «Subaru Forester» ОСОБА_1 та BMW G5X/ТА61» ОСОБА_2 ), має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці правила.
З урахування наведеного, встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом обставини події ДТП та докази, не викликають у суду сумнівів щодо правильності встановлення місцевим судом обставин дорожньо-транспортної пригоди.
За таких підстав, доводи ОСОБА_3 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки апелянтом не надано суду будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаної ним в апеляційній скарзі версії розвитку події.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_3 не з`явився ні до місцевого суду, ні до апеляційного суду, не скористався своїм правом надати свої пояснення щодо обставин події особисто чи із залученням захисника. 
Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
В адміністративно-деліктному праві принцип змагальності породжує право особи на пред`явлення своїх доказів на противагу тим доказам, які надані органом, який складав матеріали про адміністративне правопорушення. Проте, сторона захисту не надала суду об`єктивних доказів на спростування фактів, викладених у протоколі  про адміністративне правопорушення та поясненнях потерпілих.
Відповідно до загальних положень ПДР, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер, обставини вчиненого правопорушення та особу правопорушника.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді місцевого суду в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_3 та були підставою для її скасування або зміни, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, встановлені апеляційним судом обставини та сукупність досліджених доказів, дають достатні підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
З урахуванням наведеного, доводи ОСОБА_3 про невідповідність висновків місцевого суду щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Водночас апеляційний суд звертає увагу, що в оскарженій постанові місцевий суд зазначив, що подія ДТП мала місце 26.11.2023 року, о 13:19 год., хоча відповідно до матеріалів справи, зокрема протоколу, схеми місця ДТП, та пояснень потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце о 19:19 год., що вочевидь є технічною опискою місцевого суду, яка допущена місцевим судом під час виготовлення оскарженої постанови за допомогою комп`ютерної техніки, яка фактично не впливає на правильність висновків суду та законність оскарженої постанови.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
    
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – без задоволення. 
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року, якою ОСОБА_3  визнаний винуватим за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський