П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13022/23	
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шевчук О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024р. по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2023р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області від 15.05.2023р. №336986 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17 000грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.08.2023р. отримав поштою копію постанови про відкриття виконавчого провадження за НОМЕР_4 від 17.07.2023р. про стягнення на користь Управління Укртрансбезпеки штрафу у розмірі 17  000грн..
У відповідь на запит Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив про те, що 15.05.2023р. винесено постанову стосовно ОСОБА_1 , якою накладено на нього адміністративно-господарський штраф у розмірі 17  000грн. за порушення ЗУ «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ), а саме: за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст.39 цього закону: тимчасового реєстраційного талону, схеми маршруту, розкладу руху, квитково-касового листа, індивідуальної книги водія.
Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.05.2023р. №336986.
Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір у розмірі 1 073,6грн..
Не погодившись із даним судовим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не підтверджують того, що ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у розумінні ст.1 Закону № 2344-ІІІ. Водночас, згідно з приписами ч.1 ст.60 Закону № 2344-ІІІ накладення адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачене саме щодо автомобільного перевізника. Відтак, оскільки позивач не є автомобільним перевізником, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.60 Закону № 2344-ІІІ, наявні підстави для скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 25.04.2023р. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області на підставі направлення на перевірку за №001607 від 24.04.2023р., проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, зокрема щодо транспортного засобу РУТА 23, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 номер дорожнього листа №328335, що належить ОСОБА_1 , та за її результатами складено акт. Під час перевірки виявлені порушення, а саме що під час надання послуг з перевезення пасажирів перевізник не забезпечив водія документами, визначеними ст.39 «Про автомобільний транспорт», а саме: тимчасовим реєстраційним талоном, схемами маршруту, розкладом руху, квитково-касовим листом, індивідуальною книгою водія, відповідальність за що передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (а.с.86).
5.05.2023р. відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №336986 (а.с.93), відповідно до якої враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000грн..
Позивач вважає вказану постанову протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови відповідача, з урахування підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 Закону № 2344-ІІІ законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Згідно зі статтею 39 Закону 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
При цьому, у ст.1 Закону №2344-III визначається, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 
замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; 
пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; 
послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
За приписами абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ТЗ РУТА, модель 23, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 (а.с.14).
Під час перевірки відповідач встановив на підставі подорожнього листа водій ТЗ РУТА моделі 23 ОСОБА_2 здійснював надання послуг з регулярних пасажирських перевезень.
При цьому, у водія були відсутні документи, передбачені ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: тимчасовим реєстраційним талоном, схемами маршруту, розкладом руху, квитково-касовим листом, індивідуальною книгою водія.
З огляду на встановлені порушення, посадова особа склала акт проведення перевірки на ім`я ФОП ОСОБА_1 як автомобільного перевізника.
В апеляційній скарзі, представник скаржника зазначає, що доводи позивача та суду першої інстанції про те, що позивач не є автомобільним перевізником є недостовірними, оскільки позивач має ліцензію на право провадження господарської діяльності, а водій - ОСОБА_2 не є фізичною-особою підприємцем, а тому не може здійснювати перевезення пасажирів.
Однак, судова колегія не погоджується із зазначеним, оскільки вказане спростовується  матеріалами справи.
По-перше, дійсно, відповідно до витягу з ЄДР основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.
Однак, згідно із подорожним листом за №328333 за період 1.04.2023р. по 25.04.2023р., на який вказує апелянт, не вбачається, що ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, оскільки не містить будь-яких відміток, що саме позивач видав його водію ОСОБА_2 (а.с.89).
По-друге, твердження апелянта, що позивач є ліцензіатом, також є безпідставними, оскільки відповідно до відповіді, наданої самою Держаною службою безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) на адвокатський запит позивача, що в Єдиному комплексі інформаційних систем Укратрансбезпеки відсутні відомості про транспортний засіб - автобус РУТА, д.н.з. НОМЕР_1 , як такий, що використовується для провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
При цьому, зазначено, що ТЗ РУТА, д.н.з. НОМЕР_1 був закріплений за ліцензіатом ФОП ОСОБА_3 на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_3 , виданого 2.08.2019р., дійсного до 2.08.2029р., ліцензія якого з дозволеним видом робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами серії АВ №543308 - була анульована відповідно до наказу Держаної служби безпеки на транспорті від 12.03.2021р. за №139 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензії на підставі Акту». 
Також проінформовано, що за наявними даними в ЄКІС станом на 16.10.2023р. ТЗ - автобус РУТА, д.н.з. НОМЕР_1 , не зазначений жодним ліцензіатом як засіб провадження господарської діяльності (а.с.59-60).
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023р. у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
У постанові від 22 лютого 2023р. у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена ст.60 Закону № 2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Тобто, положення ст.60 Закону №2344-ІІІ не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача не було з`ясовано та не встановлено належними доказами особу автомобільного перевізника.
Отже, позивач на момент перевірки не перебував в статусі автомобільного перевізника.
Тобто, зазначене свідчить, що позивач у даному випадку, як вже зазначалось, не є автомобільним перевізником, а отже і суб`єктом порушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-ІІІ.
Проте, в супереч вимогам чинного законодавства про автомобільний транспорт до відповідальності безпідставно притягнуто позивача, який не виступав автомобільним перевізником у межах спірних правовідносин.
З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин та фактів, судова колегія дійшла висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення діяв не в межах та не на підставі чинних норм законодавства.
Враховуючи усе вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно прийнято постанову від 15.05.2023р. за №336986 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17 000грн..
Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 315, 316, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді                                                                                                         І.О. Турецька

                                                                                                       О.А. Шевчук