справа № 760/6434/22                                     головуючий у суді І інстанції Аксьонова Н.М.
провадження № 22-ц/824/7437/2024             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 травня 2024 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та заборгованості по утриманню дітей, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 від отриманих доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня подання позовної заяви і до повноліття кожного із дітей та заборгованість по утриманню двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період починаючи від дня розлучення за рішенням суду від 12 вересня 2019 року до подання позивачем позовної заяви про стягнення аліментів.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2019 року. У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач обіцяв добровільно надавати матеріальну допомогу на дітей у розмірі 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Разом з тим, за період з 13 вересня 2019 року по 30 травня 2022 року відповідач сплатив лише близько 18 000 грн. Відповідач офіційно працевлаштований та має постійний дохід, оскільки він є військовослужбовцем контрактної служби та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Оскільки позивачу самій тяжко утримувати двох неповнолітніх дітей, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, вона вимушена стягувати аліменти в судовому порядку.
          Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023  року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.  Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінити через порушення норм матеріального та процесуального права та стягувати зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує про те, що жоден із його доводів не був врахований судом. Так, суд першої інстанції встановив факт того, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, на підставі аналізу довідок про доходи відповідача за період з серпня 2020 року по квітень 2023 року, які на момент прийняття рішення втратили актуальність, але не врахував факту, що контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 від 08 липня 2020 року передбачений строк його дії 3 роки з моменту підписання та подальший його статус як військовослужбовця в умовах правового режиму воєнного стану на території України. Згідно з умовами цього Контракту строк його дії сплив 08 липня 2023 року. З 09 липня 2023 року по даний час в умовах правового режиму воєнного стану на території України ОСОБА_1 перебуває у військовій частині НОМЕР_1 тимчасово в статусі мобілізованого на тих самих умовах, які визначені контрактом, до припинення чи скасування воєнного стану та отримує грошове забезпечення на умовах, визначених військовою частиною. Наразі його матеріальне забезпечення зменшилося, тобто змінилося у гіршу сторону та не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, призначеному судом першої інстанції. Як вбачається з довідки про доходи № 617/11ф від 19 січня 2024 року ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 нараховано грошове забезпечення у грудні 2023 року за листопад 2023 року у тому числі з включенням виплати за грудень 2023 року - 47 963,20 грн., а довідка про розмір щомісячного грошового забезпечення № 617/11ф від 19 січня 2024 року свідчить, що у  ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 щомісячне грошове забезпечення становить 27 536,60 грн. на місяць. Згідно з виписками з медичної карти, які містяться у матеріалах справи, за результатами відповідних досліджень, у тому числі УЗД, у відповідача наявні захворювання: хронічна вертеброгенна люмбалгія в стадії загострення, ізольований остеохондроз та деформуючий спондильоз поперекового відділу хребта з грижами Шморля тіл хребців. Хронічний простатит. Також, у відповідача наявні симптоми виразкової хвороби 12 п.к. та хронічного калькульозного холециститу. Гастроезофагеальна рефлюксна хвороба, сечокам`яна хвороба, камені обох нирок. Крім того, під час військових навчань на полігоні в місті Десна 01 березня 2023 року відповідач отримав травму, яка спричинила лівобічну сенсоневральну приглухуватість на ліве вухо постійного характеру. Такий стан здоров`я потребує постійної підтримки лікувальними засобами та медичними препаратами. Після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем, відповідач проживає разом зі своїми непрацездатними батьками, яким необхідне піклування та які перебувають на його утриманні через свій похилий вік та стан здоров`я і потребує періодичного лікування та вживання лікарських засобів і препаратів. Зазначає, що стягнення з нього 1/3 частини всіх його доходів не відповідає вимогам чинногозаконодавства, розмір аліментів є необґрунтовано великим, не враховує реального матеріального положення та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення подібного роду питань.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач проситьапеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що твердження відповідача, що він хворіє спростовується тим, що він проходить військову службу за контрактом, який міститься в матеріалах справи. Також, відповідач отримує медичну допомогу безкоштовно, батьки відповідача також перебувають на медичному забезпечені держави, а мати відповідача є медичним працівником, що не позбавляє її можливості надання кваліфікованої допомоги рідним так само отримання медичних препаратів за державними програмами. Доказів протилежного відповідач суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 2009 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1033, що розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2019 року.
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16 листопада 2010 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16 лютого 2016 року.
Домовленості щодо сплати аліментів на утримання дітей у добровільному порядку між сторонами не досягнуто.
З 08 липня 2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду командира взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №130 від 08 липня 2020 року.
Контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби в ЗСУ набрав чинності 08 липня 2020 року укладений на строк три роки.
Відповідно до довідок про доходи № 617/95ф та № 617/95ф від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , нараховане грошове забезпечення 72 558,28 грн. з серпня 2020 року по грудень 2020 року, та 174 972,74 грн. з січня 2021 року по грудень 2021 року.
Як вбачається з довідки про доходи № 617/96ф від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 нараховане грошове забезпечення: за січень 2022 року - 13 551,52 грн., за лютий 2022 року - 13 655,63 грн., за березень 2022 року - 47 235,01 грн., за квітень 2022 року - 26 740,43 грн., за травень 2022 року - 49 309,15 грн., за червень 2022 року - 68 186,61 грн., за липень 2022 року - 49 654,01 грн., за серпень 2022 року - 49 702,80 грн., за вересень 2022 року - 49 918,60 грн., за жовтень 2022 року - 49 918,60 грн., за листопад 2022 року - 49 918,60 грн., за грудень 2022 року - 50 061,30 грн., а всього - 517 852,56 грн.
Згідно довідки про доходи № 617/97ф від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 нараховане грошове забезпечення: за січень 2023 року - 50 101,32 грн., за лютий 2023 року - 48 734,60 грн., за березень 2023 року - 27 536,60 грн., за квітень 2023 року - 33 965,17 грн., всього - 160 337,69 грн.
Відповідач вказував, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки,  проте жодних достовірних, достатніх доказів таких витрат до суду не надав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін на даний момент проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні, відповідач, як батько дітей, зобов`язаний згідно до вимог Сімейного кодексу України  брати участь в їх утриманні, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,   опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,,, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просив рішення в частині розміру стягнутих аліментів змінити, стягувати зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Отже, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, і законом не передбачено право на стягнення аліментів чи зміну розміру та способу присудження аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до повторного викладення доводів відзиву на позовну заяву та не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
Судом вірно визначено розмір аліментів на двох дітей, а саме 1/3 частина усіх видів заробітку відповідача. Доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання своїх дітей матеріали справи не містять.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. 
Оскаржуване рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Судді                                                                                                 Фінагеєв В.О.
                                                                                   
   Кашперська Т.Ц.
      
              Яворський М.А.