Номер провадження: 22-ц/813/4446/24 
Справа № 519/1937/23
Головуючий у першій інстанції Лемець С.П.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року                                                                 м. Одеса 
Єдиний унікальний номер судової справи: 519/1937/23
Номер провадження: 22-ц/813/4446/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Мокана В.В.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС»,
- треті особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – 1) приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, 2) приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Южного міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Лемця С.П. 23 січня 2024 року,

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 25.08.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №21212, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансьова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі - 24310,07 грн; 2) стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти у розмірі - 13 452, 73 грн.. Також позивачка просить стягнути судові витрати.
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 04.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В., на підставі виконавчого напису №21212, вчиненого 25.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., було відкрито виконавче провадження №62950037 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі - 24310,07 грн. на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС». 
Вказує, що жодних правовідносин із відповідачем у неї не має. Письмової вимоги позивачкою не було отримано, вона не визнає заборгованості.
Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, у зв`язку з чим незаконно вчинено виконавчий напис. 
Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно стягнуті кошти у розмірі – 13 452,73 грн. (а. с. 1 – 9).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 23 січня 2021 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнано таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис №21212 від 25.08.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» на користь держави судовий збір у розмірі – 1288,32 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Щодо вимог про стягнення із відповідача - ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» безпідставно стягнутих коштів у сумі – 13 452,73 грн., суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що суми коштів було перераховано на рахунок ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС». Надані копії постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та довідки з місця роботи не є належними та достатніми доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містять інформацію щодо перерахування коштів (а. с. 137 – 140).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Южного міського суду Одеської області від 23.01.2024 року в частині відмови у стягненні безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що помилковими є висновки суду першої інстанції про недоведеність стягнення грошових коштів за виконавчим написом нотаріуса на користь відповідача (а. с. 145 – 148).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 апеляційну скаргу залишено без руху (а. с. 178 – 179).
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.03.2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року (а. с. 185 – 185 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.03.2024 року справу призначено до розгляду у приміщенні у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 194).
14.05.2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 , непідлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

17.01.2020 між  ОСОБА_1 та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» укладено кредитний договір №611368, який нотаріально не посвідчений.
25.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №21212, де зазначено, що позивач є боржником за кредитним договором №611368 від 17.01.2020, а стягувачем є - ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» (а. с. 20).
Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.04.2020 по 20.08.2020, сума заборгованості – 24 310,07 грн..
Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 27.07.2023 та 28.09.2020 у ВП №62950037 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а. с. 10 - 13).
Між сторонами виникли правовідносини з визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Апелянт оскаржує судове рішення лише в частині відмови у стягненні безпідставно набутих коштів за виконавчим написом нотаріуса. Тому законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається. 
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

В позовній заяві, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму набутих без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі – 13 452,73 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.
Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права, а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.
У такому разі, відповідно до ст. 1212 ЦК України, набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Відповідно до матеріалів справи, 25.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №21212, де зазначено, що позивач є боржником за кредитним договором №611368 від 17.01.2020, а стягувачем є - ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» (а. с. 20).
Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.04.2020 по 20.08.2020, сума заборгованості – 24 310,07 грн..
Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 27.07.2023 та 28.09.2020 у ВП №62950037 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а. с. 10 - 13).
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 23.01.2024 року у вказаній справі, суд визнав виконавчий напис №21212 від 25.08.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, таким, що не підлягає виконанню.
Рішення в цій частині сторонами не оскаржено, тому правова оцінка вказаним висновкам суду, апеляційним судом не надається.
З огляду на те, що правові підстави набуття ТОВ «ФК «Сіті Фінанас» грошових коштів, що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у справі відсутні докази, що стягнуті за виконавчим провадженням суми коштів у вказаній позивачем сумі було перераховано на рахунок ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС».
Надані копії постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та довідки з місця роботи не є належними та достатніми доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містять інформацію щодо перерахування коштів відповідачу.
З клопотаннями про витребування доказів під час розгляду справи позивачка не зверталась.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні. 

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 21 червня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе