Справа № 750/546/24 	Головуючий у 1 інстанції Крапивний Б. В. 	
Провадження № 33/4823/352/24 	  	
Категорія - ч. 2  ст. 172-15 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді  Салая Г.А.,
захисника -  Шаповалова М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2024 року, 

                                        У С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальник відділу озброєння та інженерно-технічного забезпечення в/ч, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. 

Місцевим судом встановлено, що 30.11.2023 о 10:00 год. в місці тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , підполковник ОСОБА_1 під час службового розслідування, призначеного наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.09.2023 №2380-АГ, в порушення абз. 10 п. 7 розділу 1 Порядку проведення службових розслідувань у державній прикордонній службі України, затвердженого наказом МВС України від 08.11.2021 №815, не встановив та не спростував факт заподіяння посадовими особами другої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) матеріальної шкоди у вигляді 270 літрів дизельного пального. Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 на території України діють умови особливого періоду.

16.01.2024  о 17:40 год. в місці тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , по результатам службового розслідування встановлено, що підполковник ОСОБА_1 під час службового розслідування, призначеного наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2023 №2395-АГ, в порушення абз. 10 п. 7 розділу 1 Порядку проведення службових розслідувань у державній прикордонній службі України, затвердженого наказом МВС України від 08.11.2021 №815, не встановив та не спростував факт заподіяння посадовими особами першої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) матеріальної шкоди у вигляді 330 літрів дизельного пального. Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 на території України діють умови особливого періоду.
           
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі  у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Вважає постанову суду винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що службові розслідування за фактами порушень порядку використання паливно-мастильних матеріалів прикордонних застав, встановлених за результатами перевірки відділу внутрішньої та власної безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_5, проводились ним у складі комісії. В ході службового розслідування досліджувались документи, надані матеріально-відповідальними особами відповідних прикордонних застав, відбирались пояснення військовослужбовців. За результатами службових розслідувань факти нестачі пального на бойових броньованих автомобілях не підтверджено. За результатами службового розслідування прийнято рішення комісією, яка проводила службове розслідування, у складі якої він був, це не було його особисте рішення. Вважає, що службові перевірки виходять за межі його повноважень згідно його посадової інструкції. Згідно висновків службових розслідувань, проведених комісією під його головуванням, факт нестачі пального на бойових броньованих автомобілях не підтверджено, в діях військовослужбовців ознак кримінального, адміністративного правопорушення та дисциплінарного проступку не встановлено. Вказує, що при проведенні службового розслідування досліджував документи, надані матеріально-відповідальними особами відповідних прикордонних застав, відбирались пояснення військовослужбовців, особисто він жодних пояснень не відбирав, докази не збирав, рішення за результатами службового розслідування прийнято комісією, у складі якої він був, це не було його особисте рішення. Крім того, зазначає, що для більш ретельного проведення службового розслідування йому необхідно було затратити значно більше часу, який його командиром надано не було, а також враховуючи воєнний стан та виконання реальних бойових завдань в цей час ускладнювало забезпечення повноти, всебічності та об`єктивності проведення службового розслідування, які судом не було враховано. Наголошує, що протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно нього, не містить даних, які б вказували на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, зокрема, не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину. Вважає, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як  у ньому не конкретно зазначено те, що він мав зробити та чого не зробив. Крім цього, в повторній перевірці зазначено, що матеріальної шкоди не було  завдано, оскільки різницю пального було перекрито власними силами військовослужбовців.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі.
           
Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
          
Частиною 7 ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
          
Відповідно до ст. 7 КУпАП  провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суд виходив з того, що вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами.

Із зазначеними висновками  місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції, вважаючи його правильним, обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
         
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 255 КУпАП, командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) складають протоколи, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП.
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення ЧЦП № 281081 від 13.01.2024 року містить дані про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке  кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. 
Згідно вказаного протоколу та пояснень до нього, ОСОБА_1 вину свою визнав та власноруч його підписав. (а.с. 4-6). 

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за вказаних у постанові обставин є обґрунтованими, оскільки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю доказів у цій справі. 
          
Апеляційний суд відмічає, що місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
             
За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,  у повному обсязі врахував вимоги ст.,ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Так, як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі повно, всебічно та об`єктивно дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення з додатками до нього, дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,  передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Отже, доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону та не може слугувати доказом вини особи у вчиненні правопорушення, безпідставні, оскільки прямо суперечать положенням ст. 251 КУпАП.
         
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
           
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
         
Разом з тим, відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
         
Зазначеною нормою не надано визначення малозначності адміністративного правопорушення, як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядку застосування такого звільнення.
         
Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. Малозначне діяння формально містить ознаки певного діяння, передбаченого КУпАП, але з врахуванням незначного ступеня його суспільної небезпечності не є адміністративним правопорушенням.
           
Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
         
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
         
Однак, при накладенні стягнення за дане адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги, передбачені ст. ст. 22, 23 та 33 КУпАП, а саме, характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують відповідальність.
        
Так, в судовому засіданні апеляційного суду  захисник ОСОБА_1 пояснив, що при проведенні службового розслідування досліджувались документи, надані матеріально-відповідальними особами, пояснення військовослужбовців, які під час повторної перевірки були протилежними першим. Особисто ОСОБА_1 доказів не збирав, рішення за результатами службового розслідування приймалось комісією, яка проводила розслідування, у складі якої він був. Крім того, часу на більш ретельну перевірку не було у зв`язку з виконанням бойових завдань.
        
Отже, під час апеляційного перегляду матеріалів справи встановлено, що від дій ОСОБА_1 суттєвої шкоди суспільним інтересам не заподіяно та тяжких наслідків не настало, а також враховуючи сукупність даних про особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, на цей час виконує свій обов`язок по захисту та обороні держави, апеляційний суд доходить висновку, що скоєне ним  правопорушення є малозначним, та вважає за можливе, у цьому конкретному випадку, у відповідності до ст. 22 КУпАП звільнити останнього від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
        
На думку апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, учасником бойових дій, то він, згідно п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає звільненню від сплати судового збору.
        
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,                                                    

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП -  змінити.
        
На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового збору на підставі  п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір».
         
Постанова є остаточною й подальшому оскарженню не підлягає. 

Суддя	Г. А. Салай