ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 р. 	Справа № 440/17773/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 02.02.24 у справі № 440/17773/23
за позовом     ОСОБА_1  
до   Головного управління Національної поліції в Полтавській області                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі за текстом також – відповідач, Управління), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду її звернення від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний №ФИ-16301051, з урахуванням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Сommittee, no 1661/08, 15 December 2016);
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття відповідних заходів реагування за обставинами, викладеними у зверненні від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний №ФИ-16301051, з урахуванням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016);
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , реєстраційний №ФИ-16301051 від 23.10.2023, вжити заходів реагування з урахуванням обставин, установлених судом, та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не враховано обставини звернення до відповідача через Урядовий контактний центр та приписи чинного законодавства, що регулюють порядок та алгоритм дій про зверненні громадян України до державних органів, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є прямим порушенням ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод – відсутність будь-якого ефективного захисту в національному праві.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 23.10.2023 ОСОБА_1 через Урядовий контактний центр звернулася до ГУНП в Полтавській області із заявою (№ ФИ-16301051), в якій зазначила, що вироком Полтавського районного суду від 20.09.2023 у справі № 545/3264/20, гр. ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності із закриттям в цій частині кримінального провадження. За ст. 190 ч. 4 КК України гр. ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального провадження. За ст. 190 ч. 4 КК України гр. ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Звертала увагу на той факт, що гр. ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закрито в цій частині кримінальне провадження. Наголошувала, що гр. ОСОБА_2 уник кримінальної відповідальності завдяки системній бездіяльності працівників поліції, що підтверджено доказами у додатках та рішеннями суду (понад 40 рішень судів, якими визнана системна бездіяльність працівників поліції). Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод ст. 13 передбачено, що "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження". У зв`язку з викладеним вимагала провести службові розслідування за фактом уникнення кримінальної відповідальності гр. ОСОБА_2 внаслідок допущення системної бездіяльності працівників поліції. Копію заяви вимагала направити до Генеральної прокуратури України для вжиття заходів реагування, а справу поставити на контроль.
24.10.2023 зазначене звернення зареєстроване у відділі документального забезпечення ГУНП за вх. № ФИ-1482/кц.
Відповідно до резолюції заступника начальника ГУНП розгляд звернення доручено слідчому управлінню ГУНП (зворот а.с. 40).
27.10.2023 звернення ОСОБА_1 зареєстроване у слідчому управлінні ГУНП за вх. № 24/ФИ-308/кц.
10.11.2023 заступником начальника слідчого управління ГУНП Іриною Погребняк надано відповідь через Урядовий контактний центр за вих. № 24/ФИ-308/Кц, 24/ФИ-309/Кц, 24/ФИ-317/ПОКЦ, 24/ФИ-336/Кц, 24/Ф1504, 24/Ф-1513, 24/Ф-1514, 24/Ф-1544, 24/Ф-1562, якою заявника повідомлено про те, що: «Керівництвом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в межах компетенції, розглянуто Ваші звернення аналогічного змісту, датовані 17.10.2023 та 23.10.2023 за №№Фи-16301051, Фи-16301077, Фи-16301045, №Фи-16301026 щодо проведення службового розслідування за фактом уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_2 та з інших питань, які надійшли з Прокуратури Полтавської області, Київської міської прокуратури, Департаменту внутрішньої безпеки НПУ. Повідомляємо, за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №12015170300001109 складено обвинувальний акт, який 30.11.2020 направлено для розгляду до Полтавського районного суду Полтавської області. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Також відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та на свій розсуд визначає об`єм доказів, якій необхідно зібрати у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому КПК України. Звертаємо увагу, що протягом строку досудового розслідування Ви неодноразово зверталися зі скаргами на дії слідчих під час розслідування у кримінальному провадженні №12025170300001109. За виявленими порушеннями проводилися відповідні перевірки та службові розслідування, про результати яких Вас поінформовано належним чином. Водночас зазначаємо, що вирок Полтавського районного суду від 20.09.2023 у справі №545/3264/20 не набрав законної сили. Згідно зі ст. 36 КПК України нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснюється прокурором у формі процесуального керівництва, яким порушень виявлено не було. З огляду на викладене наразі не вбачається обґрунтованих підстав для проведення службового розслідування" (зворот а.с. 41 - а.с. 42)».
Вважаючи протиправною поведінку відповідача, яка виразилася у неналежному розгляді звернення від 23.10.2023, а також у невжитті відповідних заходів реагування за обставинами, викладеними у такому зверненні, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 фактично розглянуто відповідачем з дотриманням вимог Закону України "Про звернення громадян", у спосіб, строки та в порядку, передбачені цим законом, підстави для проведення службових розслідувань відсутні, з огляду на що твердження позивача з приводу протиправної бездіяльності з боку відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення врегульовано Законом України від 02.10.1996 за № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон № 393/96-ВР).
Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно зі статтею 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 23.10.2023 ОСОБА_1 через Урядовий контактний центр звернулася до ГУНП в Полтавській області із заявою (№ ФИ-16301051), в якій зазначила, що вироком Полтавського районного суду від 20.09.2023 у справі № 545/3264/20, гр. ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності із закриттям в цій частині кримінального провадження. За ст. 190 ч. 4 КК України гр. ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Звертала увагу на той факт, що гр. ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закрито в цій частині кримінальне провадження. Наголошувала, що гр. ОСОБА_2 уник кримінальної відповідальності завдяки системній бездіяльності працівників поліції, що підтверджено доказами у додатках та рішеннями суду (понад 40 рішень судів, якими визнана системна бездіяльність працівників поліції). Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод ст. 13 передбачено, що "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження". У зв`язку з викладеним вимагала провести службові розслідування за фактом уникнення кримінальної відповідальності гр. ОСОБА_2 внаслідок допущення системної бездіяльності працівників поліції. Копію заяви вимагала направити до Генеральної прокуратури України для вжиття заходів реагування, а справу поставити на контроль. Також позивач зазначала у заяві, що вказана справа буде направлена до Європейського суду з прав людини у зв`язку з порушенням статей 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з наданням доказів.
24.10.2023 зазначене звернення зареєстроване у відділі документального забезпечення ГУНП за вх. № ФИ-1482/кц та відповідно до резолюції заступника начальника ГУНП розгляд звернення доручено слідчому управлінню ГУНП.
10.11.2023 заступником начальника слідчого управління ГУНП Іриною Погребняк надано відповідь через Урядовий контактний центр за вих. № 24/ФИ-308/Кц, 24/ФИ-309/Кц, 24/ФИ-317/ПОКЦ, 24/ФИ-336/Кц, 24/Ф1504, 24/Ф-1513, 24/Ф-1514, 24/Ф-1544, 24/Ф-1562, з якої вбачається, що позивачу відмовлено у проведенні службового розслідування за фактами, викладеними у зверненні від 23.10.2023, з огляду на відсутність обґрунтованих підстав для проведення службового розслідування.
Колегія суддів зазначає, що з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується саме зі змістом наданої відповіді, оскільки, на думку останньої, відповідач – Головне управління Національної поліції в Полтавській області, під час розгляду звернення позивача від 23.10.2023, направленого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-16301051, проігнорував питання, зазначені позивачем у заяві, що є неприпустимим фактом та суперечить чинному законодавству України, вимогам Конвенції про захист прав людини та основних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів, практиці Європейського суду з прав людини та позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 (справа № 1-247/2018(3393/18)).
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 дійшов висновку, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Проаналізувавши зміст звернення позивача та відповідь на звернення, яку надано листом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 10.11.2023 за вихідним № 24/ФИ-308/Кц, 24/ФИ-309/Кц, 24/ФИ-317/ПОКЦ, 24/ФИ-336/Кц, 24/Ф1504, 24/Ф-1513, 24/Ф-1514, 24/Ф-1544, 24/Ф-1562, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не розглянуто належним чином звернення позивача від 23.10.2023, оскільки не розглянуто всі питання, порушені заявником у такому.
Отже, колегія суддів зазначає про необхідність визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-16301051, та, як наслідок, зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 реєстраційний № ФИ-16301051 від 23.10.2023, подану через Урядовий контактний центр.
Крім того, колегія суддів зазначає, що, відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян», рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Проте лист Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 10.11.2023 за вихідним № 24/ФИ-308/Кц, 24/ФИ-309/Кц, 24/ФИ-317/ПОКЦ, 24/ФИ-336/Кц, 24/Ф1504, 24/Ф-1513, 24/Ф-1514, 24/Ф-1544, 24/Ф-1562 не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.
Окрім того, необхідно зауважити на те, що за змістом наданої позивачу відповіді, викладеної у листі від 10.11.2023 за вихідним № 24/ФИ-308/Кц, 24/ФИ-309/Кц, 24/ФИ-317/ПОКЦ, 24/ФИ-336/Кц, 24/Ф1504, 24/Ф-1513, 24/Ф-1514, 24/Ф-1544, 24/Ф-1562, звернення позивача від 23.10.2023, на виконання приписів ст. 36 КПК України, до відповідного органу прокуратури не направлялось.
Відтак, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на викладене колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення /заяви/ ОСОБА_1 від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-16301051.
Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття відповідних заходів реагування за обставинами, викладеними у зверненні від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний №ФИ-16301051, з урахуванням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016), то колегія суддів зазначає, що захист порушених прав позивача охоплюється задоволенням позовних вимог у вищенаведеній редакції.
Щодо позовних вимог про зобов`язання вжити відповідні заходи реагування, то у задоволенні таких вимог також слід відмовити з огляду на їх передчасність, оскільки питання щодо вжиття відповідних заходів реагування повинно вирішуватися Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області за результатами повторного розгляду звернення ОСОБА_1 реєстраційний № ФИ-16301051 від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр.
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, за приписами вказаної норми, покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки на теперішній час відсутні підстави вважати, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання цього судового рішення.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови – про часткове задоволення позовних вимог.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 у справі № 440/17773/23 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення /заяви/ ОСОБА_1 від 23.10.2023, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-16301051.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути звернення /заяву/ ОСОБА_1 , реєстраційний № ФИ-16301051 від 23.10.2023, подане через Урядовий контактний центр.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова