П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1940/23-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Григораш В.О. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
03 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2023 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 02.03.2023 №163950022367 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком, згідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Також, позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву, подану 23.02.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.08.1980 року, в тому числі період навчання з 01.09.1978 по 19.07.1980; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); період роботи з 17.07.1984 по 18.09.1984.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 02.03.2023 №163950022367 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком, згідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути її заяву, подану 23.02.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.08.1980 року, в тому числі період навчання з 01.09.1978 року по 19.07.1980 року; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); період роботи з 17.07.1984 року по 18.09.1984 року.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536,80 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення".
Дана заява відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
Рішенням управління пенсійного забезпечення, надання стразових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФ України в Чернівецькій області відмовлено від 02.03.2023 №163950022367 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж особи становить 13 років 5 місяців 1 день.
До страхового стажу не ОСОБА_1 не зараховано:
- періоди роботи, оскільки згідно записів у трудовій книжці прізвище - ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ;
- період навчання згідно довідки від 01.08.2022 №477 з 01.09.1978 по 19.07.1980, оскільки не підтверджена зміна прізвища (у свідоцтві про шлюб вказано прізвище - ОСОБА_2 , а згідно паспортних даних ОСОБА_3 );
- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки у свідоцтві про народження дитини прізвище матері не відповідає паспортним даним;
Звернено увагу на те, що період роботи з 17.07.1984 по 18.09.1984 потребує підтвердження, оскільки запис не завірено печаткою.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних
За приписами п. д) та ж) ч. 3 ст.56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми і визначив для цього певні умови та порядок.
Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд першої інстанції зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.
Обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.
Згідно змісту оскаржуваного рішення, підставами для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком є відсутність страхового стажу, зокрема до страхового стажу позивача відповідачем не зараховано:
- періоди роботи, оскільки згідно записів у трудовій книжці прізвище - ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ;
- період навчання згідно довідки від 01.08.2022 №477 з 01.09.1978 по 19.07.1980, оскільки не підтверджена зміна прізвища (у свідоцтві про шлюб вказано прізвище - ОСОБА_2 , а згідно паспортних даних ОСОБА_3 );
- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки у свідоцтві про народження дитини прізвище матері не відповідає паспортним даним.
Звернено увагу на те, що період роботи з 17.07.1984 по 18.09.1984 потребує підтвердження, оскільки запис не завірено печаткою.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 06.08.1980, яка наявна у матеріалах справи, позивач у період роботи з 17.07.1984 по 18.09.1984 працювала продавцем у магазині.
Як зазначено у оскаржуваному рішенні, підставою для відмови у врахуванні даного стажу позивача було те, що вказані записи потребують підтвердження, оскільки такі не завірено печаткою.
Проте, у трудовій книжці чітко зазначено дати призначення та звільнення, посаду, на яку прийнято позивачка, номера і дати наказів про прийняття на роботу і звільнення.
При цьому суд першої інстанції бере до уваги той факт, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка НОМЕР_1 від 06.08.1980 містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача, тому зазначені відповідачем недоліки, а саме відсутність печатки не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.
Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зарахування періоду роботи позивачки з 17.07.1984 по 18.09.1984 до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 по 26.07.1982 та періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), суд першої інстанції зазначив, що згідно довідки професійно-технічного училища Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту освіти і науки Міністерства освіти і науки України від 01.08.2022 №477, ОСОБА_4 (дівоче прізвище позивача) дійсно навчалася в Технічному училищі №8 м. Кременчука (в даний час Професійно-технічне училище №26 м. Кременчука) з 01.09.1978 по 19.07.1980 за професією "Продавець продовольчих товарів", денна форма навчання.
Як свідчать матеріали справи, період навчання позивача з 01.09.1978 по 19.07.1980 в Технічному училищі №8 м. Кременчука підтверджується також атестатом від 19.07.1980 №5562.
Окрім цього, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.1982, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 .
Водночас, відповідачем зазначені матеріали не взято до уваги під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, оскільки відомості зазначені у довідці професійно-технічного училища Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту освіти і науки Міністерства освіти і науки України від 01.08.2022 №477 та свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.1982 не відповідають паспортним даним позивача.
Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.08.1980 заповненій російською мовою, прізвище позивачки зазначено " ОСОБА_6 ", яке закреслено на " ОСОБА_2 ", що підтверджує зміну позивачем прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_2 ".
Відтак, підстави для не врахування до страхового стажу позивача періоду навчання згідно довідки професійно-технічного училища Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту освіти і науки Міністерства освіти і науки України від 01.08.2022 №477 відсутні.
Як свідчать матеріали справи, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.1982 також було складено на російській мові.
Суд першої інстанції зауважує ту обставину, що діловодство в радянські часи велося російською мовою, через що могла допускатися плутанина в написанні імен, прізвищ, по батькові, зокрема при перекладі з російської мови на українську і навпаки.
Окрім цього, твердження пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи, згідно записів у трудовій книжці, періоду навчання згідно довідки від 01.08.2022 №477 з 01.09.1978 по 19.07.1980 та періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки, зазначені у вказаних документах відомості щодо прізвища позивача не відповідають паспортним даним, суд першої інстанції не бере до уваги та вважає їх безпідставними, оскільки в експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/318-а від 23.03.2023 зроблено висновок, що запис українською мовою прізвища ОСОБА_3 (паспорт, запис ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження, запис ОСОБА_7 , батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (свідоцтво про укладення шлюб, запис ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; свідоцтво про народження, запис ОСОБА_5 , батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_10 ) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи є ідентичними.
Розбіжності в записах російською мовою виникли внаслідок неусталеності правил і принципів передачі українських прізвищ російською мовою. Запис ОСОБА_2 відображає тенденцію в сучасній мовній практиці до послідовного збереження особливостей звучання українських прізвищ.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів.
З наведеного можна дійти висновку, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, та відомостей стосовно паспортних даних позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.
Також, позивач не може нести відповідальності за допущені порушення при заповненні її трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачкою. Більше того, недоліки заповнення трудової книжки не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивачки за спірний період.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, вищезазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваних періодів роботи позивачки до її трудового стажу.
Оскільки, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 02.03.2023 №163950022367 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, згідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, то відповідно належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Водночас суд першої інстанції вважає безпідставним звернення позивача до суду з даним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, оскільки з матеріалів справи судом не встановлено порушення прав позивача останнім, про що також свідчить відсутність позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 років.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Посилання відповідача на неточності в заповненні трудової книжки позивача є також безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладена правова позиція, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Разом з тим, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Отже, помилки в трудовій книжці не можуть ставитись в провину позивачці.
Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, в експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/318-а від 23.03.2023 зроблено висновок, що запис українською мовою прізвища ОСОБА_3 (паспорт, запис ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження, запис ОСОБА_7 , батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (свідоцтво про укладення шлюб, запис ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; свідоцтво про народження, запис ОСОБА_5 , батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_10 ) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи є ідентичними.
Розбіжності в записах російською мовою виникли внаслідок неусталеності правил і принципів передачі українських прізвищ російською мовою. Запис ОСОБА_2 відображає тенденцію в сучасній мовній практиці до послідовного збереження особливостей звучання українських прізвищ.
Отже, періоди роботи, згідно записів у трудовій книжці - період навчання згідно довідки від 01.08.2022 №477 з 01.09.1978 по 19.07.1980 та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), стосуються безпосередньо ОСОБА_1 .
Згідно з п."д" та "ж" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно довідки професійно-технічного училища Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту освіти і науки Міністерства освіти і науки України від 01.08.2022 №477, ОСОБА_4 (дівоче прізвище позивача) дійсно навчалася в Технічному училищі №8 м. Кременчука (в даний час Професійно-технічне училище №26 м. Кременчука) з 01.09.1978 по 19.07.1980 за професією "Продавець продовольчих товарів", денна форма навчання.
Як свідчать матеріали справи, період навчання позивача з 01.09.1978 по 19.07.1980 в Технічному училищі №8 м. Кременчука підтверджується також атестатом від 19.07.1980 №5562.
Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.08.1980 заповненій російською мовою, прізвище позивачки зазначено " ОСОБА_6 ", яке закреслено на " ОСОБА_2 ", що підтверджує зміну позивачем прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_2 ".
Крім того, матеріали справи містять свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 (а.с.19), яке підтверджує зміну прізвища позивача з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_2 ".
Окрім цього, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.1982, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 .
Отже, період навчання позивача з 01.09.1978 по 19.07.1980 та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Щодо періоду роботи з 17.07.1984 по 18.09.1984, з урахуванням вказаних обставин справи, матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка НОМЕР_1 від 06.08.1980 містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача, тому зазначені відповідачем недоліки, а саме відсутність печатки не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком. В свою чергу, у трудовій книжці чітко зазначено дати призначення та звільнення, посаду, на яку прийнято позивачка, номера і дати наказів про прийняття на роботу і звільнення. А тому підстави для відмови зарахування періоду роботи позивачки з 17.07.1984 по 18.09.1984 до страхового стажу позивача, у суду відсутні. 
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення пенсійного органу про відмову у зарахуванні страхового стажу.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.