У х в а л а
3 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 534/660/22
Провадження № 61-1920ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач) 
на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2024 року 
у справі за позовом позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - відповідач) про визнання протиправним і скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
в с т а н о в и в:
1.           У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 8 червня 2022 року № 137-к «Про припинення трудового договору (контракту) механіка у кар`єрі ЦГТК Механічної дільниці ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді механіка у кар`єрі ЦГТК Механічної дільниці відповідача з 11 червня 2022 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 червня 2022 року до дня ухвалення судового рішення включно. Обґрунтував вимоги так: 
        із 15 серпня 2018 року до 10 червня 2022 року включно позивач працював механіком у кар`єрі ЦГТК Механічної дільниці відповідача;
        8 червня 2022 року відповідач видав наказ № 137-к, згідно з яким звільнив позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників;
        позивача не повідомили за два місяці про його звільнення, не запропонували всі наявні вакантні посади у відповідача та у Приватному акціонерному товаристві «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, не врахували переважне право на залишення на роботі. Тому наказ про звільнення є протиправним.
2.           7 вересня 2023 року Комсомольський міський суд Полтавської області ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: визнав протиправним і скасував наказ відповідача від 8 червня 2022 року № 137-к «Про припинення трудового договору (контракту) механіка у кар`єрі ЦГТК Механічної дільниці ОСОБА_1 »; поновив позивача на цій посаді з 11 червня 2022 року; стягнув із відповідача на користь позивача 438 299,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 червня до 7 вересня 2022 року включно; допустив негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі позивача та присудження йому виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць; стягнув із відповідача на користь держави 992,40 грн судового збору. 
Мотивував так: позивача звільнили з роботи з порушенням норм трудового права; відповідач не довів належне виконання законодавчо встановленого обов`язку, регламентованого приписом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, та не навів фактичні дані, які б підтвердили те, що роботодавець вжив заходи для можливого працевлаштування позивача.
3.           17 січня 2024 року Полтавський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою: скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову через недоведеність; стягнув із позивача на користь держави 908,00 грн судового збору за подання позову до суду та на користь відповідача 1 362,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги; компенсував відповідачеві 126,00 грн судових витрат за рахунок держави.
4.           26 січня 2024 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5.           27 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали. Позивач мав: вказати дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції та надати докази на підтвердження цього, якщо такі докази у нього є; сплатити 1 984,80 грн судового збору.
6.           4 березня 2024 року позивач подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, у якій вказав, що копію оскарженої постанови суду апеляційної інстанції він не отримав, а із повним її текстом ознайомився 22 січня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень. До заяви додав квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 6 березня 2024 року № 1 про сплату 1 984,80 грн судового збору. Касаційну скаргу обґрунтував так:
        суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував приписи статей 40, 49-2 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування цих норм права (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)), викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 травня 2020 року у справі № 487/2191/17 (провадження № 61-38337св18), від 1 вересня 2020 року у справі № 755/6539/18 (провадження № 61-4367св20), від 15 лютого 2023 року у справі № 947/14819/20 (провадження № 61-19789св21), від 13 грудня 2023 року у справі № 534/625/22 (провадження № 61-3048св23), від 31 травня 2023 року у справі № 175/3508/21 (провадження № 61-11562св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 522/8292/20 (провадження № 61-568св20);
        суд апеляційної інстанції належно не повідомив позивача про дату, час і місце судового засідання, розглянув справу за його відсутності, не дослідив належно зібрані у справі докази, що мають значення для її правильного вирішення, а в основу оскарженої постанови поклав недопустимі докази (пункт 4 частини другої статті 389 пункт 5 частини першої, пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України)).
7.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
8.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 18 січня 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним і скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2.     Витребувати з Комсомольського міського суду Полтавської областіцивільну справу № 534/660/22.
3.     Надіслати відповідачеві копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков