ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/27014/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року (суддя Єфанова О.В.) в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»   до   Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків   про визнання протиправними та скасування вимогу про сплату боргу,-
ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» звернулось до суду із адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просить:
визнати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДПС №Ю554-46 від 07.06.2023 протиправним;
скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДПС №Ю554-46 від 07.06.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю-554-46 від 07.06.2023, в якій контролюючий орган вимагає сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 175907381,98 грн. Представник позивача вказує, що контролюючим органом в порушення   Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   нараховано суму боргу без проведення документальної перевірки. Відповідачем не враховано, що   Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   ставить у залежність нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від факту виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення). Також, у позові зазначено, що у Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» існувала заборгованість із виплати заробітної плати за періоди, за які помилково нараховані штрафні санкції, а грошові кошти на виплату заборгованості з заробітної плати перераховувалися банком відповідачу лише за наявності платіжного доручення про перерахування ЄСВ, то у останнього не виникало обов`язку щодо сплати єдиного внеску, а отже і не виникало підстав для нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску. На підставі викладеного, позивач вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить, скасувати судове рішення та прийняте нове рішення,  яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що «Державним підприємством «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» позивач як платник єдиного внеску, своєчасно звітує, проте порушує строки сплати задекларованих зобов`язань із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно витягу з інтегрованої картки платника з єдиного внеску станом на 31.05.2023. За приписами пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2011 року № 2346-ІІІ (далі - Закон № 2346-ІІІ), банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. 
Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346-ІІІ під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Пунктом 1.29 статті 1 Закону № 2346-III визначено, що платіжна система – платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Положеннями статті 32 Закону № 2346-ІІІ визначається відповідальність банків при здійсненні переказу, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ. Водночас, абзацом 1 частини другої статті 24 Закону № 2464-VI, банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеномуцентральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2464-VI в разі невиконання цієї вимоги банки за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу доходів і зборів суму, що дорівнює сумі несплаченого єдиного внеску, з правом зворотної вимоги до платників єдиного внеску щодо відшкодування цієї суми. Згідно з положеннями пункту 2 частини дванадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, за
порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 цього Закону, на банк накладається штраф у розмірі суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті платниками. Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що виконання платником обов`язку по перерахуванню до відповідного фонду (бюджету) задекларованих до сплати сум єдиного внеску пов`язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум внеску, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника внеску, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі такого внеску до бюджетів та державних цільових фондів. Аналогічну позицію займає Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 13.06.2017 року по справі № К/800/26052/15 (номер у ЄДРСР 67155262). Отож, судом не застосовано Закон, який підлягав застосуванню - Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2011 року № 2346-ІІІ та
неповно з`ясовані обставини справи. За вказаних обставин вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ю-554- 46 від 07.06.2023 на суму 175 907 381,98 грн. є протиправною та підлягає скасуванню. Однак, судом першої інстанції викладені обставини не прийняті до уваги, що вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2024  по справі № 160/27014/23.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1   статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» зареєстровано як юридична особа 16.08.1993, перебуває на податковому обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
07.06.2023 Східним міжрегіональним управлінням ДПС було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ю-554-46 на суму 175907381,98 грн. та направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 08.06.2023.
Підставою для винесення вимоги є наявність станом на 31.05.2023 заборгованості ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» з єдиного внеску у розмірі 175907381,98 грн., яка складається з - 104157107,64 грн. (основний платіж, нарахований підприємством самостійно), 20203114,93 грн. (штрафи), 51547159, 41 грн. (пеня).
Позивач, не погодившись з вказаною вимогою, звернувся до суду з позовом про її скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-У1 (далі по тексту Закон № 2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст.2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок;
Абзацом 2 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з приписами пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 9 Закону № 2464 визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.
Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього. Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця
Згідно з п. 12 ст, 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу, і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Порядок обміну інформацією між податковими органами та органами державної виконавчої служби визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику.
У випадках, зазначених в абзаці одинадцятому цієї частини, податковий орган також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Частиною 5 ст. 25 Закон № 2464 установлено, що вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція № 449).
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449, податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Означеної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 11.09.2018 року по справі №826/11623/16.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи позивача про необхідність нарахування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску виключно на підставі документальної перевірки не віднайшли свого правового підтвердження, оскільки законодавством встановлено вичерпний перелік подій, які передують надсиланню платникам вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме: платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Щодо доводів позивача про те, що умовою для сплати єдиного внеску є виплата заробітної плати та те, що у підприємства не має законних підстав сплачувати єдиний внесок перед виплатою заробітної плати.
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить заборони для платника сплачувати єдиний внесок або звільнення від виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску у разі наявності заборгованості із заробітної плати. Навпаки, Закон України №2464-VІ чітко визначає обов`язковість, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, відповідальність за порушення норм Закону.
Вказане питання неодноразово було предметом судового розгляду за позовом ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до податкової служби.
Верховний Суду в постановах від 14.02.2018 року у справі №804/7236/14-а, від 14.08.2018 року у справі №804/3704/17, від 19.03.2019 року у справі   №804/6540/15   виклав правовий висновок, що за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами, зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу). Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порушення встановлених Законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок.
Як зазначає, суд касаційної інстанції, законодавство не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов та фінансового стану платника, у тому числі від виплати заробітної плати. Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням чинного законодавства, за яке передбачена відповідальність, можливість звільнення від якої не передбачена.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінюючи усі докази, досліджені у їх сукупності та наведені норми права, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач як платник єдиного внеску, своєчасно звітує, проте порушує строки сплати задекларованих зобов`язань із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно витягу з інтегрованої картки платника з єдиного внеску станом на 31.05.2023 року.
Крмі того, судом встановлено та позивачем не заперечується, що питання про правомірність рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №0004405006 вiд 15.11.2019 та №0002690403 вiд 26.08.2021  було предметом розгляду в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, за результатами розгляду яких прийняті рішення про відмову у задоволенні позову ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» щодо визнання протиправними та скасування рішень №0004405006 вiд 15.11.2019 та №0002690403 вiд 26.08.2021  (рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від від 30.08.2022 по справі №160/5920/22 та 28.12.2021 по справі №160/13504/21 відповідно).
Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач зазначені суми узгоджених зобов`язань своєчасно не сплатив, відповідач на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції та нарахував пеню.
Стосовно змінених позивачем підстав позову, що судова практика з питань застосування штрафних санкцій за несвоєчасне сплачення ЄСВ є неоднозначною, а правові норми відповідного чинного законодавства дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платника податків і контролюючого органу, а також посилань на практику ЄСПЛ, колегія суддів зазначає наступне.
          За усталеною судовою практикою розгляду справ стосовно застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наявність у справі виключної правової проблеми має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
          Аналіз судової практики у цій категорії справ свідчить про існування низки судових рішень у національній судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами на рівні адміністративної юрисдикції, з яких вбачається, що вищенаведена норма Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є чітка, не має на законодавчому рівні неоднозначних множин трактування, та наявна усталена судова практика з цих питань.
          Відтак, колегія суддів критично оцінює посилання позивача на позиції ЄСПЛ, зазначені в уточнені до позову та апеляційній скарзі, бо останні не застосовуються до даної справи.
Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено правомірність підстав для прийняття оскаржуваних вимог, а тому є такі, що не підлягають скасуванню.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями   241-245,   250,   310, 315,   316,   321,   322,   328,   329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова   набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров