ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 р. 	Справа № 480/12359/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 12.02.24  у справі № 480/12359/23
за позовом    ОСОБА_1  
до    Головного управління ДПС у Сумській області    
про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Сумській області),  в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2023 за № 0304356-2409-1815-UА59080310000049988 ГУ ДПС у Сумській області про визначення податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 9 687,07 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2023 за № 0304357-2409-1815-UА59080310000049988 ГУ ДПС у Сумській області про визначення податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 16 992,96 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що податкові зобов`язання, визначені  спірними податковими повідомленнями-рішеннями, нараховані з порушенням норми п. 52-5 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України; оскаржувані рішення контролюючого органу прийняті з порушенням строків, визначених Податковим кодексом України. Вважає, що судове рішення прийнято за недоведеності обставин щодо початку та закінчення строку давності та його застосування до податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно фізичних осіб у випадку, якщо контролюючий орган не надіслав в передбачений ПК України термін податкові повідомлення-рішення щодо визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами; за умов нез`ясування ставки податку для розрахунку суми податкового зобов`язання. Звертає увагу, що нормами ПК України передбачено, що контролюючі органи повинні складати податкові повідомлення - рішення у терміни, визначені нормами ПК України; жодних термінів позовної давності для складання податкових повідомлень-рішень контролюючими органами ПК України не передбачено.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У запереченнях на відзив позивач указує, що у відзиві відповідачем не спростовано доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі.
З додатковими поясненнями у справі відповідачем надано до суду апеляційної інстанції розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкових повідомлень-рішень від 03.08.2023 за № 0304356-2409-1815-UА59080310000049988 та № 0304357-2409-1815-UА59080310000049988 та копію рішення Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області від 25.06.2019.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 04.07.2023 за громадянином ОСОБА_1 обліковуються об`єкти нерухомого майна (а.с. 27-31):
- нежитлові приміщення: механічна майстерня літ. «А-1» площею 1224.3 (одна тисяча двісті двадцять чотири цілих три десятих) квадратних метрів, автогараж легкових автомобілів літ «Б-1» площею 96,0 (дев`яносто шість) квадратних метрів, прибудований гараж-майстерня літ «Б-1» площею 122,8 (сто двадцять дві цілих вісім десятих) квадратних метрів, склад запчастин з прибудовою будівлі гаражів літ. «В-1» площею 57,7 (п`ятдесят сім цілих сім десятих) квадратних метрів, склад ПММ літ «В-1» площею 45,0 (сорок п`ять) квадратних метрів, будівлі заправки літ «Г-1» площею 7Л (сім цілих одна десята) квадратних метрів, насосна літ. «Д-1» площею 17.1 (сімнадцять цілих одна десята) квадратних метрів, навіс літ. «Е» площею 21.2 (двадцять одна ціла дві десятих) квадратних метрів, вбиральня літ «Ж» площею 0,8 (нуль цілих вісім десятих) квадратних метрів та огорожа №1-5, розташовані на приватизованих земельних ділянках з кадастровими номерами 5924789500060050042, 5924789500060050043, адреса: АДРЕСА_1 ;
- нежитлове приміщення: критий тік загальною площею 895,0 м2, адреса: Сумська обасть, Сумський район, с. Юнаківка, вулиця Суджанська, будинок 10.
У зв`язку з наявністю вказаного майна Головним управління ДПС у Сумській області сформовані податкові повідомлення-рішення від 03.08.2023 за №0304356-2409-1815-UA59080310000049988 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2020 рік на суму 9 687,07 грн, та від 03.08.2023 за №0304357-2409-1815-UA59080310000049988 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2020 рік на суму 16 992,96 грн (а.с.11,12).
29.08.2023 ОСОБА_1 подано скарги до ДПС України (вх.№29623/6 від 05.09.2023 та №29626/6 від 05.09.2023) на зазначені податкові-повідомлення рішення, за результатами розгляду яких рішеннями ДПС України від 17.10.2023 за №31384/6/99-00-06-01-02-06 та від 19.10.2023 №31358/6/99-00-06-01-03-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 03.08.2023 за №0304356-2409-1815-UA59080310000049988 та №0304357-2409-1815-UA59080310000049988 (а.с.13-18).
Скориставшись правом на оскарження рішень ГУ ДПС у Сумській області в судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДПС у Сумській області правомірно нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Згідно з пунктами 36.1, 36.2 статті 36 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
За правилами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п.  266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1п.266.3 ст.266 ПК України).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
За приписами п.266.5.1 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).
Звертаючись до суду із позовом про визнання протиправними та скасування спірних рішень контролюючого податкового органу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості на 2020 рік, позивач посилався виключно на те, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 03.08.2023 №0304356-2409-1815-UA59080310000049988 та №0304357-2409-1815-UA59080310000049988 складено 03.08.2023, тобто поза межами терміну у 1095 діб, чим порушено норми підпункту 266.10.3, пункту 266.10 статті 266 ПК України.
Так, підпунктом 266.7.2 пункту 266.7.2 статті 266 ПК України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
18 березня 2020 року набрав чинності Закон України від 17 березня 2020 року за № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктами 52-1 - 52-5.
Так, згідно з абзацом 11 п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України.
29 травня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 травня 2020 року за № 591-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким унесено зміни, зокрема до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, в абзацах першому і дев`ятому слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
У Постанові Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року за № 651 зазначено, що відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України постановляє: Відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавіpусом SАRS-СоV-2.
Відповідно у період з 18.03.2020 (згідно із Законом № 533-IX від 17.03.2020 та наступними змінами відповідно до Закону № 591-IX) по 16.03.2022 строк прийняття контролюючим органом оскаржених податкових повідомлень–рішень про визначення грошового зобов`язання платника податків з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було зупинено у зв`язку з дією карантину, згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
Разом з цим до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-ІХ від 15.03.2022 дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану (пункт 2 розділу ІІ).
Тобто Закон № 2120-IX з 17.03.2022 зупинив дію положень пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX, які в подальшому 30.06.2023 втратили юридичну силу у зв`язку із закінченням самого карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року за № 651.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, № 2120-IX (набрав чинності з 17 березня 2022 року) статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: «102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
В подальшому пункт 102.9 статті 102 виключено на підставі Закону № 3219-IX від 30 червня 2023 року, який набрав чинності 01 серпня 2023 року.
Отже, у період з 18 березня 2020 року по 30 червня 2023 року строк прийняття контролюючим органом оскаржених податкових повідомлень – рішень про визначення грошового зобов`язання платника податків з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачений статтею 102 ПК України, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.
З огляду на зазначене контролюючий орган може реалізувати владні управлінські функції, враховуючи норми щодо зупинення строку давності, передбаченого статтею 102 ПК України.
У цій справі податкові зобов`язання виникли та нараховані щодо періоду, сумарна тривалість якого до зупинення перебігу строку прийняття контролюючим органом оскаржених податкових повідомлень – рішень та після такого зупинення є меншою, ніж 1095 днів. Відповідно висновок суду першої інстанції про те, що строк прийняття контролюючим органом оскаржених податкових повідомлень–рішень не пропущено, є обґрунтованим і законним.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що згідно з п.37.3 ст.37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: 37.3.1. ліквідація юридичної особи; 37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.
Під визначені у п.п.37.3.4 ст.37 Податкового кодексу України випадки підпадають, зокрема: відсутність факту направлення вмотивованого рішення контролюючого органу за скаргою платника податків протягом визначеного законом строку (п.56.9 ст.56, п.п.56.23.4 ст.56 Податкового кодексу України); набуття податковим боргом правового статусу безнадійного у порядку ст.101 Податкового кодексу України прийняття контролюючим органом рішення про списання безнадійного податкового боргу платника податків; збіг присікального (преклюзивного) строку самостійного визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків у разі подання платником податків документу обов`язкової податкової звітності (п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України); збіг присікального (преклюзивного) строку самостійного визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків безвідносно до подання платником податків документу обов`язкової податкової звітності (п.п.266.10.3 ст.266, п.п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.п.266.10.3 ст.266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Отже, визначений у п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України строк до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), не може бути кваліфікований у якості присікального, а тому складання та направлення контролюючим органом платнику податків – фізичній особі податкового повідомлення – рішення про самостійне визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), але у межах строку згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України (1095 днів) не звільняє особу від виконання податкового обов`язку.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 160/13606/20.
Разом з цим за доводами апеляційної скарги податкові зобов`язання, визначені  спірними податковими повідомленнями-рішеннями, нараховані з порушенням норми п. 52-5 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Так, 30.03.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинності 02.04.2020.
Зазначеним Законом підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-5 такого змісту:
«Об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року».
Отже, законодавець у пункті 52-5 звільнив від зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 1 березня по 31 березня 2020 року фізичних осіб - власників об`єктів нежитлової нерухомості.
Судом установлено, що спірні податкові повідомлення-рішення від 03.08.2023 за № 0304356-2409-1815-UA59080310000049988 та від 03.08.2023 за № 0304357-2409-1815-UA59080310000049988 сформовані ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками нежитлової нерухомості за 2020 рік щодо об`єктів нерухомого майна – нежитлових приміщень.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що положення пункту 52-5 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, згідно з якими об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року, розповсюджуються на позивача, оскільки останній є фізичною особою, у власності якого перебувають об`єкти нежитлової нерухомості.
Водночас абзац 1 пункту 52-5 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для звільнення від сплати податку на нерухомість не встановлює жодних додаткових вимог до платника податку фізичної особи, на відміну від платника податку юридичної особи, який з огляду на приписи абзаців 2-4 пункту 52-5 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України має подати уточнюючу податкову декларацію з відображенням зміни податкового зобов`язання із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період березень 2020 року.
Згідно з податковим повідомленням-рішенням від 03.08.2023 за №0304356-2409-1815-UA59080310000049988 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та розрахунком до нього сума податкового зобов`язання з урахуванням кількості місяців володіння за 2020 рік (з 01.01.2020 по 31.12.2020) складає  9 687,07 грн (сума податку на місяць 880,64 грн).
За податковим повідомленням-рішенням від 03.08.2023 за №0304357-2409-1815-UA59080310000049988 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та розрахунком до нього сума податкового зобов`язання з урахуванням кількості місяців володіння за 2020 рік (з 01.01.2020 по 31.12.2020) складає 16 992,96 грн (сума податку на місяць 1544,81 грн).
Ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості) визначена контролюючим органом на підставі рішення Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області від 25.06.2019 та складає 0,25% розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року (2020 року).
Враховуючи те, що у позивача не виникло обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості за березень 2020 року відповідно до статті 266 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 03.08.2023 за №0304356-2409-1815-UA59080310000049988 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем "Под. на нерух майно, відмінне від зем. ділянки, сплач. фізособами, які є власн. об`єктів нежитлової нерух" у сумі 880,64 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 03.08.2023 за №0304357-2409-1815-UA59080310000049988 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем "Под. на нерух майно, відмінне від зем. ділянки, сплач. фізособами, які є власн. об`єктів нежитлової нерух" у сумі 1544,81 грн є неправомірними та підлягають скасуванню.
Щодо визначення Головним управлінням ДПС у Сумській області у спірних податкових повідомленнях-рішеннях суми грошового зобов`язання за період січень-лютий та квітень-грудень 2020 року, то колегія суддів зазначає, що позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у зв`язку з перебуванням у власності нежитлових приміщень відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно і має обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за вказаний період, з огляду на що спірні податкові повідомлення-рішення є частково обґрунтованим, а доводи позивача щодо необхідності скасування податкових повідомлень-рішень в повному обсязі такими, що не ґрунтуються на законі.
Обставини належності позивачу на праві приватної власності об`єкту нерухомого майна, проведення державної реєстрації речових прав на  об`єкт за позивачем, показник розміру площі об`єкту, місце його розташування сторонами не оспорюються, визнаються, а тому не підлягають додатковому доказуванню.
Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 520/20064/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 480/4300/22.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови - про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 за №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, встановлюється ставка судового збору – 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позовна заява містить вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 26680, 03 грн.
Отже, враховуючи дату подання позову, в даному випадку ставка судового збору за подання позовної заяви у справі за позовом майнового характеру становить 1073,60 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік), оскільки 1 відсоток ціни позову становить 266,80 грн ((9 687,07 грн + 16 992,96 грн) х 1 %), що є меншим за мінімальний розмір ставки судового збору.
При зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у сумі 5368,00 грн, тобто у більшому розмірі.
Водночас позивач має право звернутися до суду першої інстанції із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 4294,40 грн  (5368,00 грн – 1073,60 грн).
Згідно з підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 за №3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється ставка судового збору – 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на зазначене, в даному випадку, ставка судового збору за подання апеляційної скарги становить 1610,40 грн (1073,60 грн х 150%).
При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач сплатив судовий збір у сумі 3220,80 грн, тобто у більшому розмірі.
Разом з цим позивач має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 1610,40 грн  (3220,80  грн – 1610,40 грн).
За частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом було ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат та стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача 244,00 грн (2 425,45 : 26 680,03 х 2 684,00 = 244,00, де 2 425,45  грн – грошова оцінка задоволених позовних вимог,  26 680,03 – ціна позову, 2684,00 – понесені позивачем судові витрати). 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 318, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 480/12359/23 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2023 за № 0304356-2409-1815-UА59080310000049988 Головного управління ДПС у Сумській області про визначення податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі  880,64 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2023 за № 0304357-2409-1815-UА59080310000049988 Головного управління ДПС у Сумській області про визначення податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 1544,81 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 244 (двісті сорок чотири) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова