П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10114/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
06 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 до визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 квітня 2024 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2022 №141 ОСОБА_1 прибув до в/ч НОМЕР_1 та був зарахований до списків особового складу частини з поставленнням на усі види забезпечення з 19.05.2022.
З 19.05.2022 по 25.05.2022 позивач перебував у м.Житомирі, з 26.05.2022 року - ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків, у пункті тимчасової дислокації, м. Слов`янськ, що підтверджується витягом з наказу №298 від 03.06.2022.
В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №451 від 02.07.2022 року позивач 07.06.2022 фактично сам відмовився від виконання бойових наказів і відносно нього проводилось службове розслідування, на підставі якого видався наказ №451 від 02.07.2022 про позбавлення отримання додаткової грошової допомоги.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 року №187 позивач вибув на лікування 04.07.2022 та повернувся після лікування 04.08.2022.
Надалі, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2022 №218 ОСОБА_1 прибув після лікування та в період з 04.08.2022 по 13.08.2022 приймав участь у бойових діях та знову 14.08.2022 вибув на лікування, про що свідчить витяг з наказу №228 від 14.08.2022.
В період з 01.09.2022 по 04.10.2022 позивач був на лікуванні.
Проте, після виписки з лікувального закладу позивач не прибув 05.10.2022 до військової частини НОМЕР_1 та безпідставно був відсутній на службі до 09.11.2022, внаслідок чого був зарахований у розпорядження командира військової частини у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, про що свідчить наказ №292 від 17.10.2022.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 №1502 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 30 000 грн. за грудень 2022 року, оскільки він перебував в м.Житомирі.
ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я).
Спірні відносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з квітня 2022 року по січень 2023 року, з розрахунку 100 000, 00 грн.
Позивач вважаючи, що йому сплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у неналежному розмірі, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022).
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168). Пунктом 5 Постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.
За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.
Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження), у зв`язку із чим військовослужбовцю не виплачується така винагорода за місяць в якому здійснено порушення.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2022 №141 ОСОБА_1 прибув до в/ч НОМЕР_1 та був зарахований до списків особового складу частини з поставлений на усі види забезпечення з 19.05.2022.
Тобто, саме з 19.05.2022 був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 , а тому, як наслідок, в період з квітня 2022 року по 18 травня 2022 року позивач не мав право на додаткову доплату, оскільки не був військовослужбовцем вказаної військової частини.
Даючи оцінку доводам апелянта з приводу протиправності дій відповідача щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за травень 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, у період 19.05.2022 по 25.05.2022 позивач перебував у м.Житомирі, а тому, як наслідок, не мав юридичного права на отримання грошової винагороди з розрахунку 100 000 грн.
З 26.05.2022 ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків, у пункті тимчасової дислокації, м. Слов`янськ, що підтверджується наказом №298 від 03.06.2022.
Представником відповідача до матеріалів справи долучено довідку від 07.06.2023 №133/4052, з якої встановлено, що позивачу за травень 2022 року виплачена додаткова винагорода в розмірі 26 129,03 грн (6 днів з розрахунку 100 000,00 грн та 7 днів з розрахунку 30 000,00 грн).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн за травень 2022 року задоволенню не підлягають.
Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за червень 2022 року, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №451 від 02.07.2022 року позивач 07.06.2022 фактично сам відмовився від виконання бойових наказів, відносно нього проводилось службове розслідування, на підставі якого видався наказ №451 від 02.07.2022 про позбавлення отримання додаткової грошової допомоги.
Згідно з вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Стаття 6 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлює право командира - видавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за виконання наказу несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Вимогами ст.45 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).
Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.
Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.
З матеріалів справи встановлено, що службове розслідування проводилось з приводу порушення військової дисципліни позивача .
В матеріалах службового розслідування, зазначено, що позивач 07.06.2022 о 08:00 відкрито відмовився виконувати бойовий наказ.
За результатами службового розслідування за порушення вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Наявність у діях позивача ознак правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділі акту службового розслідування.
Пунктом 10 телеграми від 25.03.2022 №НР 248/1298 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місце служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місце служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.
З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем правомірно не нараховано додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн ОСОБА_1 за червень 2022 року.
Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за липень 2022 року, варто вказати на слідуюче.
Як встановлено з матеріалів справи, у період з 01.07.2022 по 04.07.2022 позивач до участі у бойових діях не залучався у зв`язку із попередньою відмовою.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 року №187 позивач вибув на лікування та 04.08.2022 повернувся після лікування.
01 квітня 2022 року до Постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
В свою чергу, жодних доказів того, що позивач перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини до матеріалів справи не надано, а тому відсутні підстави для нарахування у вказаний період додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень.
Так, відповідно до довідки військової частини, за липень 2022 року позивачу нараховано додаткову винагороду в розмірі 30 000, 00 грн у відповідності до чинного законодавства.
Щодо наявності права позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за серпень 2022 року, суд зазначає наступне.
В період з 04.08.2022 по 13.08.2022 року позивач приймав участь у бойових діях та знову 14.08.2022 вибув на лікування, про що свідчить наказ №228 від 14.08.2022.
Як зазначалось вище, до матеріалів адміністративної справи не надано доказів того, що позивач отримував поранення (травми, контузії, каліцтва) у спірний період та проходив у зв`язку з цим лікування.
У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 було нараховано і виплачено додаткову винагороду із розрахунку 30000 грн за період з 01.08.2022 по 04.08.2022, 14.08.2022 по 31.08.2022, та із розрахунку 100 000 грн у період з 04.08.2022 по 13.08.2022 (період участі у бойових діях).
А тому, з огляду на викладене, в зазначений період відповідач у відповідності до чинного законодавства діяв під час нарахування додаткової винагороди.
Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за вересень 2022 року, суд зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, у період з 01.09.2022 по 04.10.2022 позивач був на лікуванні. ОСОБА_1 було нараховано і виплачено додаткову винагороду із розрахунку 30 000 грн за період з 01.09.2022 по 30.09.2022. Зазначена виплата була здійснена позивачу 29.10.2022 у розмірі 29 550,00 грн (з урахуванням податків та зборів).
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у зазначений період, оскільки, як наголошувалось раніше, до матеріалів адміністративної справи не надано доказів того, що позивач отримував поранення (травми, контузії, каліцтва) у спірний період та проходив у зв`язку з цим лікування.
З приводу  наявності у позивача права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за жовтень 2022 року - листопад 2022 року, суд зазначає наступне.
Після виписки з лікувального закладу позивач не прибув 05.10.2022 до військової частини НОМЕР_1 та безпідставно був відсутній на службі до 09.11.2022.
Позивач самовільно залишив військову частину, про що свідчить наказ №282 від 07.10.2022 та був зарахований у розпорядження командира військової частини у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (витяг з наказу №292 від 17.10.2022).
Представником відповідача зазначено, що з даного факту військова частина здійснила доповідь до ІНФОРМАЦІЯ_1 про кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_1 та повідомлення до керівника ТУ ДБР розташованому у м.Краматорськ, Донецької області за №813/1616 від 08.10.2022 року.
Станом на 04.07.2023 орган досудового розслідування вніс відомості про внесення повідомлення про вчинення злочину позивачем до ЄРДР за №62022050030000410 від 18.10.2022 року та направив на адресу відповідача.
За даним фактом у військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування.
Як зазначалось, пунктом 9 окремого доручення МОУ від 23.06.2022 М912/з/29 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди у жовтні 2022 року та листопаді 2022 року відсутні.
Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за грудень 2022 року - січень 2023 року , суд зазначає наступне.
В грудні 2022 року позивач до участі у бойових діях не залучався та фактично перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Інших доказів спростування того, що позивач в грудні 2022 року перебував у іншому місці до матеріалів справи не надано.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року №1502 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 30 000 грн. за грудень 2022 року (довідка №133/5050 від 03.07.2023 року).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я).
Так, відповідно до довідки №133/4052 від 07.06.2023 відповідач виплатив на користь позивача додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн.
Як вже зазначалося, виплата додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 з розрахунку 100 000,00 грн здійснюється лише за участь у безпосередніх бойових діях на виконання бойових розпоряджень командирів та за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з підстав поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманих у зв`язку із захистом Батьківщини.
З врахуванням того, що позивач в грудні 2022 року - січні 2023 року участі у бойових діях та заходах не приймав, а тому відповідач правомірно йому нарахував додаткову винагороду з розрахунку 30 000,00 грн.
Суд зауважує, що докази — це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції, що  підстави для донарахування та виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн, передбаченої Постановою №168 за період з квітня 2022 року по січень 2023 року відсутні, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.   
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Матохнюк Д.Б.