ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 607/21736/21
провадження № 61-6195св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:            
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду                        від 29 березня 2023 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М.,  Костів О. З., Парандюк Т. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 04 травня 2007 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори                Чопик І. Я., зареєстроване в реєстрі за № 927, видане на ім`я                    ОСОБА_2 на спадкове майно - майновий пай у розмірі 5 715,00 грн, що знаходиться в сільськогосподарському Товаристві з обмеженою відповідальністю «Драганівське» (далі - ТОВ «Драганівське») у                                  с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, який належав ОСОБА_3 .
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2003 року, укладеного з ОСОБА_3 , придбала                            9/100 частин приміщення телятника з прибудовами, що знаходиться по                   АДРЕСА_1 . 
Проте після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дочка ОСОБА_2 , звернувшись із заявою до Тернопільської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини,                        04 травня 2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, у тому числі 9/100 частин будівлі телятника, яке                         23 жовтня 2003 року було вже відчужене. При цьому нотаріусу                    ОСОБА_2 надала не свідоцтво про право приватної власності на телятник, який був проданий, а свідоцтво про право власності на майновий пай серії НОМЕР_1 , видане Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21 грудня 2001 року. 
Між тим, свідоцтво про право власності на майновий пай, яке було видане ОСОБА_3 21 грудня 2001 року, було використане двічі, зокрема при отриманні свідоцтва на право приватної власності на приміщення телятника від 07 квітня 2003 року з подальшим його відчуженням за договором від 23 жовтня 2003 року, а також при отриманні спадщини дочкою ОСОБА_3 -   ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 04 травня 2007 року, яке отримане неправомірно.
Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням від 20 вересня 2022 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області задовольнив позов ОСОБА_1 .
Суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 04 травня 2007 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І. Я., зареєстроване в реєстрі за № 927, видане на ім`я ОСОБА_2 на спадкове майно, майновий пай у розмірі 5 715,00 грн, що знаходиться в сільськогосподарському Товаристві з обмеженою відповідальністю «Драганівське» у с. Драганівка, Тернопільського району, Тернопільської області, який належав ОСОБА_3 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із того, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) майновий пай в розмірі 5 715,00 гривень на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай від 21 грудня 2001 року серії НОМЕР_2 йому не належав, у зв`язку з отриманням ним свідоцтва про право власності на майновий пай серії від 21 грудня 2001 року НОМЕР_4, яке було використане ним 08 квітня 2003 року в частині 3 289,00 гривень із визначених йому 5 715,00 гривень у спосіб отримання в натурі приміщення телятника. 
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування майнового паю в розмірі 5 715,00 гривень, що знаходиться в с/г ТОВ «Драганівське» у с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_1 , виданого Драганівською сільською радою, Тернопільського району Тернопільської області 21 грудня 2001 року, що є підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04 травня 2007 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І. Я. на ім`я ОСОБА_2 на спадкове майно - майновий пай в розмірі                              5 715,00 гривень, що знаходиться в с/г ТОВ «Драганівське» с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, який належав                          ОСОБА_3 . 
Суд звернув увагу на те, що 9/100 частин приміщення телятника у грошовому виразі було оформлено на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого на ім`я ОСОБА_3 і після його смерті повернутий видавцю - Драганівській сільській раді з відміткою про одержання майна на суму 3 289 гривень, а майновий сертифікат серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_2 на залишкову суму майна, яке залишилося в с/г ТзОВ «Драганівка», також повернутий Драганівській сільській раді, оскільки був виданий із виправленнями та помилками, 27 вересня 2018 року Драганівська сільська рада видала ОСОБА_2  свідоцтво серії НОМЕР_3 .
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою від 29 березня 2023 року Тернопільський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасував рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                               20 вересня 2022 року, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із майнового паю в розмірі 5 715,00 гривень, що знаходиться в с/г ТОВ «Драганівське»                     с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, яке за життя належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2 , виданого Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21 грудня 2001 року, права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушені. Позивач не довів, що ОСОБА_2 не мала права на зазначене спадкове майно. Спадкодавцю ОСОБА_3 реально не було виділено частину спірного телятника, а ОСОБА_2 фактично успадкувала право ОСОБА_3 як члена колективного сільськогосподарського підприємства у пайовому фонді майна членів колективного сільськогосподарського підприємства, що виражене у грошовій формі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
25 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2022 року залишити в силі.
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначила, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначила те, що: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування правил статті 1301 ЦК України щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у правовідносинах, коли його оскаржує особа, яка не належить до числа спадкоємців.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Зазначає, що спірне приміщення телятника придбане ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 23 жовтня 2003 року у батька відповідачки - ОСОБА_3 та інших співвласників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2010 року у справі №2-125/10 договір купівлі-продажу від                       23 жовтня 2003 року визнано недійсним в частині 57/100 частки телятника, що належали ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та повернено сторони в попередній стан. Наведені вище обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_3 отримав у власність 9/10 приміщення телятника в порядку розпаювання, тобто використав свій майновий пай в частині 3 289 грн із визначених йому 5 715,00 грн, тому майновий пай не міг входити до його спадкової маси.
Оскільки відповідачка не мала права на спадкування майнового паю і оспорюване свідоцтво, видане на підставі документу, який не відповідає вимогам закону, суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних відносин положення частини першої статті 1301 ЦК України.
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.                          
Витребувано з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/21736/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що відповідно до свідоцтва право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 , виданого 21 грудня 2001 року Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ «Драганівське» с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників    10 лютого 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01 січня 1999 року становить 2 048 022,00 гривень. Частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 5 715,00 гривень або 0,28 %.
Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_4 , виданого 21 грудня 2001 року Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства Приватного підприємства «Астра» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників    10 лютого 2001 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01 вересня 2001 року становить 318 571,00 гривень. Частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 5 715,00 гривень, або 1,79 %. На звороті вказаного свідоцтва є запис, що по накладній від 08 квітня                       2003 року № 10 видано телятник - 3 289,00 гривень.
Відповідно до журналу обліку свідоцтв про право на майновий пай реорганізованого КСП Драганівської сільської ради Тернопільського району за порядковим номером 47 наявне свідоцтво НОМЕР_4 ,                          ОСОБА_3 , його підпис про отримання, відмітка «зіпсовано». У вказаному журналі за порядковим номером 416 вказане свідоцтво НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , підпис про отримання - вказано Піговська.                        
Рішенням Підгороднянської сільської ради від 27 лютого 2003 року № 40 визнано і оформлено право власності на приміщення телятника по АДРЕСА_1 за: ОСОБА_4 - 40 %, ОСОБА_5 - 26 %,                          ОСОБА_6 - 11 %, ОСОБА_8 - 6 %, ОСОБА_7 - 8 %, ОСОБА_3 - 9 %.
На підставі рішення Підгороднянської сільської ради від 27 лютого                       2003 року № 40 виконавчий комітет Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 07 квітня 2003 року видав ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на приміщення телятника в розмірі 9/100 частки, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
23 жовтня 2003 року між ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 ,         ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, згідно пункту 1 якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_1 придбала належне ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 і ОСОБА_8 приміщення телятника з прибудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташоване кам`яне приміщення телятника з прибудовами загальною площею 864,8 кв. м, зазначене в плані під літ. «А».
Відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого 24 листопада                     2003 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, ціле приміщення телятника АДРЕСА_2 зареєстровано за                     ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С. Й. 23 жовтня 2003 року за реєстровим № 10378.
Згідно запису на зворотній стороні вказаного Реєстраційного посвідчення,                   14 січня 2006 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С. М. посвідчено за реєстровим № 46 договір дарування 1/2 частини цього приміщення від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_10 .
У серпні 2006 року ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 ,                           ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , треті особи: Підгороднянська сільська рада, Тернопільське районне госпрозрахункове БТІ, приватного нотаріуса Василишин С. Й. про визнання недійсним доручень, договорів купівлі-продажу, дарування та реєстраційних посвідчень.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду 11 березня 2010 року, яке набуло чинності у справі № 2-125/10, визнано частково недійсним договір купівлі-продажу приміщення телятника з прибудовами на                                         АДРЕСА_1 від 23 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу                      Василишин С. Й. за реєстровим № 10378, в частині 57/100 частки телятника, що належали ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , повернувши сторони в попередній стан. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини приміщення телятника з прибудовами на                             АДРЕСА_1 від 14 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та                      ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С. М. за реєстровим № 46. Визнано частково недійсним реєстраційне посвідчення, видане ОСОБА_1 Тернопільським РБТІ про право власності на приміщення телятника з прибудовами по АДРЕСА_1 від  24 листопада 2003 року № 21. Визнано недійсним реєстраційне посвідчення, видане ОСОБА_10 Тернопільським РБТІ про право власності на 1/2 частину приміщення телятника з прибудовами на АДРЕСА_1 від 29 березня 2006 року за № 21.
Також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Згідно з матеріалами спадкової справи № 227/2007 року, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 04 травня 2007 року між спадкоємцями померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_11 та                         ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадкового майна, згідно якого, дружині померлого ОСОБА_11 переходить житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, що розташований на                                                    АДРЕСА_3 ; дочці померлого ОСОБА_2 переходить земельна ділянка для ведення сільського господарства, площею 3,23 га, яка знаходиться на території Драганівської сільської ради у с. Драганівка Тернопільського району, Тернопільської області; майновий пай у розмірі 5 715,00 гривень у ТОВ «Драганівське» с. Драганівк Тернопільського району Тернопільської області.
04 травня 2007 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з майнового паю в розмірі 5 715,00 гривень, що знаходиться в с/г ТОВ «Драганівське» у                           с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, яке належало померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2 , виданого 21 грудня 2001 року Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду є посилання заявника нанеправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначила те, що: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування правил статті 1301 ЦК України щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у правовідносинах, коли його оскаржує особа, яка не належить до числа спадкоємців.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
У постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на  порушення її права, яке полягає в тому, що 04 травня 2007 року, на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, майновий пай у розмірі                      5 715,00 гривень у с/г ТОВ «Драганівське» не входив до складу спадщини ОСОБА_3 , оскільки останній частково використав свій майновий пай, отримавши у спільну часткову власність приміщення телятника на суму                  3 289,00 гривень, а тому вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видане на неіснуюче майно, тобто протиправно.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).
Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.
При цьому оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 357/2144/22.
Встановивши, що ОСОБА_2 успадкувала право ОСОБА_3 , як члена колективного сільськогосподарського підприємства, у пайовому фонді майна членів колективного сільськогосподарського підприємства, що виражене у грошовій формі, та, виходячи з того, що видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із майнового паю в розмірі 5 715,00 гривень, права та законні інтереси позивачки не порушені, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову. 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував, що видачею свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я відповідачки порушені права позивачки, яка, відповідно до договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2003 року придбала у батька позивачки ОСОБА_3 9/100 частин приміщення телятника, колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням суду від 11 березня 2010 року зазначений договір купівлі-продажу визнаний недійсним.  
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судом апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Доводи касаційної скарги з приводу того, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних відносин положення частини першої статті 1301 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки права відповідачки видачею свідоцтва не порушені.
Інші наведені у касаційній скарзі аргументи фактично зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                                             у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Керуючись статтями  400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.                                                                        
         Судді:                                                                                                М. Є. Червинська

 Є. В. Коротенко

  В. М. Коротун