УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/4998/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюба  О.М. 
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/4998/21 за позовом ОСОБА_1 до Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. в м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. Просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 1,1715 га з кадастровим номером 1824081701:02:000:0028 та площею 1,5056 га з кадастровим номером 1824081701:04:000:0005 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід – ОСОБА_3 , який проживав одиноко в АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянок площами 1,1715 га та 1,5056 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. За життя її дід 26 січня 2011 року склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів їй та її бабі – ОСОБА_4 . На день смерті діда вона постійно проживала в м. Новоград-Волинську Житомирської області та вкрай рідко спілкувалася з ОСОБА_3 , а тому про існування заповіту довідалася лише у 2021 році, коли упорядковувала домоволодіння покійного, де серед документів знайшла заповіт. Її баба ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом. Отже, наразі вона є єдиним спадкоємцем на спадкове майно, оскільки ніхто інший з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. З приводу оформлення права на спадщину вона 16 вересня 2021 року звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса, який постановою їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, що залишилося після смерті діда ОСОБА_3 , а тому вона звертається до суду із позовом про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на зазначені вище земельні ділянки. Вказані нею обставини унеможливлюють оформлення спадщини у позасудовому порядку.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року позов задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки площею 1,1715 га з кадастровим номером 1824081701:02:000:0028 та площею 1,5056 га з кадастровим номером 1824081707:04:000:0005 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що 04 серпня 2008 року купила у ОСОБА_3 земельні ділянки площею 1,1715 га з кадастровим номером 1824081701:02:000:0028 та площею 1,5056 га з кадастровим номером 1824081701:04:000:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. Земельні ділянки належали ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на землю серії ЖТ №072524 та ЖТ №072539, які видані Новоград-Волинською районною державною адміністрацією 12 липня 2004 року. Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки зареєстровані в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю відповідно за №№01-04-016-00064 та 01-04-016-00065. Окрім того, її право власності на вказані вище земельні ділянки підтверджується також державними актами серії ЯД №557514 та серії ЯД №557515, відповідно до яких вона є власником земельних ділянок площами 1,1715 га та 1,5056 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. У зв`язку з тим, що чоловік працював в м.Києві, їх сім`я проживала там та декілька раз на рік приїздила в м.Новоград-Волинський. Проїжджаючи повз земельні ділянки вони бачили, що їх ніхто не обробляв. У 2022 році вони із чоловіком вирішила засіяти земельні ділянки, але виявила, що ділянки вже виорані та засіяні. З приводу самовільного зайняття її земельних ділянок вона звернулася до поліції та на підставі її звернення було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022065530000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року в справі №285/635/21 ОСОБА_1 визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті діда, яка також розглянута за позовом ОСОБА_1 лише до Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. За наслідками досудового розслідування її стало відомо, що відповідно до рішення суду право власності на спірні земельні ділянки визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом. Водночас, при розгляді цієї цивільної справи про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом (№285/4998/21) вона не була залучена до участі у справі, хоча рішення суду, за наслідками розгляду справи, порушує її права, як власника земельних ділянок. Тобто, без її відомо вона позбавлена права власності на земельні ділянки. Земельні ділянки 13 січня 2022 року внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ОСОБА_1 та змінено цільове призначення цих земельних ділянок – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року в цивільній справі №285/4998/21 за позовом ОСОБА_1 до Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом – закрито із посиланням на положення п.3 частини першої ст.362 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2023 року ухвала Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2023 року скасована, а справа передана до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Передаючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що відповідно до частини першої ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд помилково послався на судові рішення у справі №285/4831/22.

При новому розгляді справи у суді апеляційної інстанції в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, скаржник ОСОБА_2 та її представник адвокат Гордійчук О.П. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Відповідач Брониківська сільська ради про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету (а.с.133 т.2). Представник Брониківської сільської ради до суду не з`явилася та спрямувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У заяві одночасно зазначила, що Брониківська сільська рада проти апеляційної скарги не заперечує. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до частини першої ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Із аналізу ст.ст.1223,1233 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до ст.1268 ЦК України після прийняття спадщини спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (ст.1275 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30 липня 2018 року (а.с.16 т.1).

26 січня 2011 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.15 т.1).

ОСОБА_4 подала до приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу заяву від 27 січня 2021 року, якою відмовилася від спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с.17 т.1).

Із листа відділу у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10 вересня 2021 року №29-6-2.19-117/115-21 убачається, що згідно книги реєстрації державних актів на право приватної власності №18240817 13 0006 за ОСОБА_3 зареєстровано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки серії ЖТ №072524 від 12 липня 2004 року площею 1,1700 га та серії ЖТ №072539 площею 1,5100 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Надати завірені копії державних актів на право приватної власності на земельні ділянки неможливо в зв`язку з їх відсутністю в архіві відділу архівного примірника (а.с.19 т.1).

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_3 на підставі рішення органу виконавчої влади Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 21 червня 2004 року №309 належать земельні ділянки: площею 1,5056 га з кадастровим номером 1824081701:04:000:0005 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 12 липня 2004 року ЖТ №072539) та площею 1,1715 га з кадастровим номером 1824081701:02:000:0028 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 12 липня 2004 року ЖТ №072524) (а.с.20-25 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Новоград-Волинського нотаріального округу Люлевича А.І. від 16 вересня 2021 року №106/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 1,1715 га та 1,5056 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Кам`яномайданська сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області у зв`язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с.27 т.1).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша ст.352 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 зазначено, що аналіз частини першої ст.352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі №0917/443/2012 виснувано, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі №714/877/15 міститься правовий висновок за яким, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

ОСОБА_2 , обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що вона є власником спірних земельних ділянок, а тому оспорюваним рішенням суду першої інстанції порушенні її права. 

Так, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 серпня 2008 року ОСОБА_3 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_6 , передав у власність покупцю, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 1,17 га, яка розташована на території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району. Цільове призначення земельної ділянки – для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ №072524, виданого Новоград-Волинською районною державною адміністрацією 12 липня 2004 року, зареєстрованого в книзі державних актів на право приватної власності на землю за №01-04-016-00064. Кадастровий номер 1824081701:02:000:0028. Договір зареєстрований в реєстрі за №1031 (а.с.80-81 т.1).

На підставі вищевказаного договору від 04 серпня 2008 року, реєстр №1031, 01 жовтня 2008 року ОСОБА_2 виданий державний акт серії ЯД №557514 на право власності на земельну ділянку площею 1,1715 га, яка розташована на території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028 (а.с.84 т.1). Земельна ділянка була зареєстрована Новоград-Волинською райдержадміністрацією в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010821600162. 

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 серпня 2008 року ОСОБА_3 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_6 , передав у власність покупцю, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 1,51 га, яка розташована на території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району. Цільове призначення земельної ділянки – для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ №072539, виданого Новоград-Волинською районною державною адміністрацією 12 липня 2004 року, зареєстрованого в книзі державних актів на право приватної власності на землю за №01-04-016-00065. Кадастровий номер 1824081701:02:000:0005. Договір зареєстрований в реєстрі за №1028 (а.с.82-83 т.1).

На підставі вказаного вище договору від 04 серпня 2008 року, реєстр №1028, 01 жовтня 2008 року ОСОБА_2 виданий державний акт серії ЯД №557515 на право власності на земельну ділянку площею 1,5056 га, яка розташована на території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1824081701:02:000:0005 (а.с.85 т.1). Земельна ділянка була зареєстрована Новоград-Волинською райдержадміністрацією в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010821600161.

Відповідно до частин третьої-четвертої ст.334 ЦК України (в редакції, чинній на момент відчуження спірних ділянок ОСОБА_3 ) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі №334/3161/17 вказано, що особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно.

До 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої ст.334 ЦК України – з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Із витягів з Державного реєстру правочинів прослідковується, що державна реєстрація договорів купівлі-продажу як правочинів відбулася 04 серпня 2008 року (а.с.81,83 т.1).

Із викладено вище вбачається, що ОСОБА_2 із 04 серпня 2008 року є власником спірних земельних ділянок, вона не брала участі у справі, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року зачіпає її права та обов`язки, як власника спірних земельних ділянок, а тому відповідно до вимог ст.352 ЦПК України, вона наділена правом на оскарження рішення суду першої інстанції від 25 листопада 2021 року.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Системний аналіз ст.ст.51,175 ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладений обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі. Натомість, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №303/6418/19 зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц виснувано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 зауважив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору в спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Не залучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи предмет спору та заявлені позивачами вимоги, залучення належного співвідповідача до участі у справі має принципове значення, оскільки це пов`язано також і з обранням належних та ефективних способів захисту прав, на захист яких заявлено позовні вимоги. Обраний спосіб захисту прав особи, яка наполягає на застосуванні судового захисту її цивільного права та інтересу, має відповідати характеру та природі спірних правовідносин.

ОСОБА_1 заявила позовні вимоги про визнання права власності на земельні ділянки площею 1,1715 га з кадастровим номером 1824081701:02:000:0028 та 1,5056 га з кадастровим номером 1824081707:04:000:0005 в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем до участі у справі залучила лише Брониківську сільську раду Новоград-Волинського району Житомирської області. Разом з тим, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції з`ясувалося, що власником спірних земельних ділянок із 04 серпня 2008 року є ОСОБА_2 , яка набула на них право власності на підставі договорів купівлі-продажу, які були укладені між нею та ОСОБА_3 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 , ще до складення ОСОБА_3 заповіту, а тому саме вона як власник спірних земельних ділянок є належним відповідачем у справі.

Не залучення належних співвідповідачів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша ст.367 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №756/1529/15-ц вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 17 червня 2024 року.

Головуюча Судді: