ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 травня 2024 року
справа № 167/1442/17
провадження № 51-1209 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 , 
виправданого (в режимі відеоконференції)                ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 42017031160000025 від 22 серпня 2017 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Ведмежка Маневицького району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 ), 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року. 

 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 21 травня 2018 року ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК. 
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК, за наступних обставин. 
Згідно наказу № 87 к від 10 листопада 2016 року ОСОБА_6 був призначений на посаду головного лісничого ДП СЛАП «Рожищеагроліс».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист суддів, працівників апарату суду і працівників правоохоронних органів» та «Положення про державну лісову охорону» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16 вересня 2009 року, ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу, який повинен суворо дотримуватися вимог Конституції України та норм чинного законодавства.
Відповідно до посадової інструкції Головного лісничого ДП СЛАП «Рожищеагроліс» у своїй діяльності головний лісничий керується Наказами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, положеннями та інструкціями, затвердженими вищестоящими організаціями, наказами директора лісгоспу та даною посадовою інструкцією.
Так, 22 серпня 2017 року начальник відділу протидії злочинів у ПЕК, сфері природних ресурсів та екології УЗЕ у Волинській області ДЗЕ НП України ОСОБА_8 , будучи, відповідно до примітки ст. 368 КК, особою, яка займає відповідальне становище, отримавши оперативну інформацію про здійснення крадіжки лісу біля с. Яблунівка Рожищенського району Волинської області відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» невідкладно у межах своїх повноважень відповідно до законів, що становлять правову основу оперативно-розшукової діяльності, вжив оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів, шляхом оперативного виїзду на місце події разом із о/у УЗЕ у Волинській області ЖЗЕ НП України ОСОБА_9 за наступних обставин.
22 серпня 2017 року, перебуваючи поблизу с. Яблунівка Рожищенського району Волинської області близько 16 год 15 хв рухаючись автодорогою сполученням м. Рожище - с. Яблунівка, ОСОБА_8 із ОСОБА_9 виявили автомобіль ЗІЛ -131 д.н.з. НОМЕР_1 , який виїжджав з лісу в сторону с. Яблунівка Рожищенського району Волинської області, за яким слідував автомобіль «Лісової охорони» марки «Renaut Duster» д.н.з. НОМЕР_2 .
У подальшому вказані транспортні засоби здійснили зупинку, після чого, начальник відділу протидії злочинів у ПЕК, сфері природних ресурсів та екології УЗЕ у Волинській області ДЗЕ НП України ОСОБА_8 разом із о/у УЗЕ у Волинській області ДЗЕ НП України ОСОБА_9 , з метою здійснення профілактики вчинення правопорушень та перевірки оперативної інформації проведено огляд лісодеревини, що знаходилась на автомобілі ЗІЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 .
В ході огляду лісодеревини, яка перебувала на автомобілі ЗІЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 було виявлено відсутність маркування щодо визначення її походження та товаросупровідних документів.
З метою з`ясування походження деревини та наявності на неї відповідних документів на місце події приїхав головний лісничий ДП СЛАП «Рожищеагроліс» ОСОБА_6 , який знаючи, що вказану лісогосподарську деревину можуть вилучити працівники поліції для подальшого з`ясування законності її походження, з метою уникнення вказаної події, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, запропонував начальнику відділу протидії злочинів у ПЕК, сфері природних ресурсів та екології УЗЕ у Волинській області ДЗЕ НП України ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень, щоб останній в силу займаної посади та своїх службових обов`язків не вжив заходів щодо вилучення лісогосппродукції на автомобілі ЗІЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 , загальною кубомасою 5 м куб.
Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на надання неправомірної вигоди особі, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, того ж дня перебуваючи на автозаправній станції «Аветра», що в с. Копачівка Рожищенського району Волинської області, з метою не бути викритим у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, близько 19 год 35 хв в автомобілі ВАЗ «Нива» передав інженеру ОЗЛ ДП СЛАП «Рожищеагроліс» ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 4000 гривень, якому надав вказівку про необхідність подальшої передачі цих грошових коштів в якості неправомірної вигоди ОСОБА_8 .
На виконання вказівки ОСОБА_6 , інженер ОЗЛ ДП СЛАП «Рожищеагроліс» ОСОБА_10 , перебуваючи на заправній станції «Аветра», що в с. Копачівка Рожищенського району Волинської області, 22 серпня 2017 року близько 19 год 37 хв, передав в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 4000 гривень начальнику відділу протидії злочинів у ПЕК, сфері природніх ресурсів та екології УЗЕ у Волинській області ДЗЕ НП України ОСОБА_8 .
В подальшому, після вчинення злочину, ОСОБА_6 був затриманий працівниками УЗЕ у Волинській області ДЗЕ НП України та працівниками Маневицької місцевої прокуратури, предмет неправомірної вигоди виявлено та вилучено під час огляду місця події.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 21 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінено в частині вирішення долі речових доказів, застосовано спеціальну конфіскацію, що полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави 4000 гривень, які передано на тимчасове зберігання у сховище цінностей філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк». В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни. 
Короткий зміст наведених у касаційних скаргах вимог та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_6 , не дотримався вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме належним чином не розглянув викладених у апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування, а в своїй ухвалі обмежився лише загальним формулюванням про правильність висновків місцевого суду щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами, зазначеними у апеляційній скарзі. 
Як вказує прокурор, суд апеляційної інстанції не спростував доводів апеляційної скарги прокурора та послідовні показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , експерта ОСОБА_12 , які, на думку сторони обвинувачення, в сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_6 пропонував, та використовуючи фізично ОСОБА_10 як посередника з метою уникнення безпосереднього викриття працівниками правоохоронних органів, передав ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень за невилучення автомобіля з немаркованою лісодеревиною. 
Зокрема, прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції не спростував послідовних викривальних показань свідків: 
- ОСОБА_8 , який вказав, що саме ОСОБА_6 в лісовому масиві безпосередньо запропонував йому неправомірну вигоду за невилучення автомобіля з лісопродукцією; 
- ОСОБА_10 , який зазначив, що саме ОСОБА_6 дав йому, як підлеглому, вказівку їхати з працівниками УЗЕ на автозаправну станцію, де в подальшому, дав аркуш паперу і сказав передати його ОСОБА_8 , в якому виявились грошові кошти; 
- ОСОБА_13 , який вказав, що дійсно в лісі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 спілкувалися наодинці, після чого він з ОСОБА_10 та працівниками УЗЕ поїхали на автозаправну станцію, де чекали ОСОБА_6 , а по приїзду останнього, ОСОБА_10 сів до нього в автомобіль, після чого вийшов і віддав аркуш паперу ОСОБА_8 ; 
- ОСОБА_9 , який підтвердив вказані іншими свідками обставини, а також факт очікування на АЗС ОСОБА_6 і те, що до його приїзду гроші не передавалися. 
Також, як зазначає прокурор, суд апеляційної інстанції належним чином не врахував:
- що з огляду на судову практику, відеозапис подій на АЗС, зафіксований протоколом огляду оптичного диску та сам диск від 15 жовтня 2017 року, є належним і допустимим доказом, оскільки свідок ОСОБА_9 не проводив будь-які негласні слідчі (розшукові) дії, а здійснював звичайну зйомку подій на мобільний телефон, що не потребує дозволу слідчого судді; 
- інші наявні докази, а саме протокол огляду місця події з додатком від 22 серпня 2017 року та протокол огляду з фототаблицями від 09 жовтня 2017 року.
Також прокурор звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що в даному випадку не було крадіжки лісу, що поставило під сумнів мотиви для надання неправомірної вигоди, однак, як зазначає прокурор у касаційній скарзі, ОСОБА_6 інкримінувалась мета щодо надання неправомірної вигоди ОСОБА_8 «щоб останній в силу займаної посади та своїх службових обов`язків не вжив заходів щодо вилучення лісогосппродукції», що було в його службових повноваженнях та було реально в обставинах, що склалися при виявленні неналежно оформленої лісопродукції, а жодним чином не мета пов`язана з крадіжкою. 
Таким чином, прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції:
- не спростував вказаних доводів прокурора та надав перевагу версії сторони захисту;
- не навів в ухвалі мотивів, з яких виходив при відхиленні доводів прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильного застосування закон України про кримінальну відповідальність. 
Окремо прокурор наголошує на тому, що апеляційний суд застосував спеціальну конфіскацію предмета неправомірної вигоди, констатувавши вчинення умисного кримінального правопорушення, однак не навів будь-яких мотивів, з яких відкинув логічні, послідовні та прямі показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , показання експерта ОСОБА_12 , надані безпосередньо апеляційному суду, які, як вважає прокурор, усувають розумний сумнів у тому, що саме ОСОБА_6 , а не будь-яка інша особа з обмеженого числа присутніх осіб на місці події, надав неправомірну вигоду працівнику правоохоронного органу, у зв`язку з чим, на його думку, фактично не спромігся зробити очевидний та логічний висновок про винуватість ОСОБА_6 , визнавши особу невинуватою у його вчиненні, що, на переконання сторони обвинувачення, свідчить про порушення ст. 419 КПК та суперечить положенням статей 96-1, 96-2 КК. 
При цьому у своїй касаційній скарзі прокурор звертає увагу на те, що Верховний Суд двічі переглядав попередні рішення судів апеляційної інстанції у даній справі, однак, Волинський апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги прокурора, всупереч ст. 439 КПК, не виконав вказівок, наведених у постанові суду касаційної інстанції від 19 жовтня 2022 року, які є обов`язковими для виконання.
З огляду на зазначене, прокурор вказує, що вимоги ст. 419 КПК є імперативними, однак судом апеляційної інстанції у провадженні стосовно ОСОБА_6 не дотримані. 
На зазначену касаційну скаргу виправданий ОСОБА_6 подав заперечення, у яких, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність зазначених у скарзі прокурора доводів, просить ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити;
- виправданий ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 КПК. 
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Зі змісту положень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК вбачається, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, крім іншого, зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд.
Однак, на переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції було виправдано ОСОБА_6 за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК. 
Не погоджуючись з таким рішенням місцевого суду, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду від 21 травня 2018 року cтосовно ОСОБА_6 - без змін.
Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу прокурора, ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 09 серпня 2019 року задоволено подання Волинського апеляційного суду, матеріали вказаного кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 направлено на розгляд до Рівненського апеляційного суду.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду від 21 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року частково задоволено касаційну скаргу прокурора, ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 07 листопада 2022 року задоволено подання Рівненського апеляційного суду та матеріали вказаного кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 направлено на розгляд до Волинського апеляційного суду.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 21 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінено в частині вирішення долі речових доказів, застосовано спеціальну конфіскацію, що полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави 4000 гривень, які передано на тимчасове зберігання у сховище цінностей філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк». В іншій частині вирок Рожищенського районного суду від 21 травня 2018 року cтосовно ОСОБА_6 залишено без змін. 
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що останній, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, серед іншого, вказував, що: 
- ОСОБА_10 повідомив, що отримав згорток паперу А4 від ОСОБА_6 , що також підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які вказали, що дійсно ОСОБА_10 підходив до авто ОСОБА_6 без будь яких предметів в руках, а після того, як вийшов з авто тримав в руках згорток паперу;
- судом першої інстанції не надано оцінку тому, що підстав ОСОБА_10 , який не є відповідальною особою за деревину, перебувати на АЗС «Аветра» більше 20 хвилин, не має, а у разі бажання надання неправомірної вигоди ОСОБА_10 міг це зробити на місці затримання транспортного засобу, однак ОСОБА_10 виконував вказівку ОСОБА_6 , та чекав на АЗС.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, суд апеляційної інстанції, в порушення положень, передбачених п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК, своє рішення належним чином не мотивував, а зазначені доводи не перевірив та не спростував.
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Скасовуючи ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 , Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2022 року, серед іншого, зазначив, що суд апеляційної інстанції:
- не виконав вказівок Верховного Суду щодо необхідності безпосереднього дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження;
- безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора, заявленого під час судового засідання 11 жовтня 2021 року про допит експерта з приводу висновку від 17 листопада 2017 року № 514;
- у новому складі суду безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про безпосереднє дослідження відеозаписів всупереч приписам статей 22, 23, 94, 95, 439 КПК.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції, на виконання вказівок Верховного Суду, дійшов висновку, що клопотання прокурора про повторний допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також повторне дослідження відеоматеріалів наявних в матеріалах даного кримінального провадження та допит експерта ОСОБА_12 з приводу висновку від 17 листопада 2017 року № 514 підлягає до задоволення.
Так, судом апеляційної інстанції були повторно допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , а також повторно досліджено протокол огляду з додатком від 11 жовтня 2017 року в якому наявні відеоматеріали.
Крім цього, судом апеляційної інстанції було допитано експерта ОСОБА_12 , який пояснив, що саме ним був складений висновок № 514 від 17 листопада 2017 року, підтвердив та вказав про те, що відсутність пальців рук на поверхні аркушу паперу (конверту) та грошових коштах не може свідчити про те, що особа їх не брала, оскільки це залежить від багатьох умов та факторів за яких це відбулося. В конкретній ситуації з урахуванням того вигляду аркуша паперу (конверта) в якому були завернуті купюри і їх якість, а також того, що аркуш паперу (конверт) та купюри уже були у використанні так як їх брали інші люди, то були накладені одні відбитки пальців рук на інші. Якщо особа, яка взяла даний аркуш паперу (конверт) і відразу його віддала відбитки пальців рук на ньому як могли залишитися так і не могли. Беручи даний аркуш паперу (конверт) і купюри у руки навіть будучи без рукавичок, слідити пальців рук на них могли і не залишитись. Той відбиток, який був придатний для ідентифікації ОСОБА_6 не належить.
За результатами судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріали даного кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували, що саме обвинувачений ОСОБА_6 передавав даний конверт з коштами ОСОБА_10 для подальшої його передачі ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи свої висновки, суд апеляційної інстанції зазначив, що у висновку експерта № 514 від 17 листопада 2017 року, встановлено, що на поверхні аркушу паперу вилученого в ході ОМП 22 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено один слід пальця руки. На поверхні банкноти номіналом сто гривень серії КЛ номер 4001597 вилученої в ході ОМП 22 серпня 2017 року виявлено два сліди пальців рук. На поверхнях інших 39 банктнот номіналом по сто гривень слідів папілярних узорів рук (пальців та долонних поверхонь) не виявлено. Слід пальця руки виявлений на поверхні аркуша паперу вилученого в ході ОМП 22 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , придатний для ідентифікації за ним особи. Два сліди пальців рук виявлені на поверхні банкноти номіналом сто гривень серії КЛ номер 4001597, вилученої в ході ОМП 22 серпня 2017 року - не придатні для ідентифікації. Слід пальця руки виявлений на аркуші паперу в вилученому в ході ОМП 22 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , залишений не пальцем руки особи, дактелокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , а іншою особою.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що при повторному допиті свідок: 
- ОСОБА_10 надав показання про те, що при передачі вищевказаного конверту із коштами в автомобілі «Нива» ОСОБА_6 був без рукавичок, однак до таких показань свідка ОСОБА_10 , що вказаний конверт з коштами йому передавав саме ОСОБА_14 , колегія суддів віднеслась критично, з огляду на те, що вони будь якими належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження не підтверджуються; 
- ОСОБА_9 надав показання про те, що він не бачив, чи передавав щось ОСОБА_6 працівнику лісової охорони ОСОБА_10 , коли вони перебували в автомобілі обвинуваченого на автозаправці « Аветра »; 
- ОСОБА_8 надав показання про те, що ОСОБА_6 в лісовому масиві біля с. Яблунівка на місці зупинки транспортного засобу «ЗІЛ», із лісо матеріалом, на який не було дозвільних документів, пропонував йому неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень, а не надавав її;
- ОСОБА_13 надав показання про те, що коли ОСОБА_10 вийшов з автомобіля ОСОБА_6 то білий конверт, який в подальшому передав ОСОБА_8 , перебував у ОСОБА_10 в руках, однак колегія суддів суду апеляційної інстанції вважала такі показання такими, що повністю спростовуються дослідженими судом апеляційної інстанції оптичними дисками з камер відео спостереження автозаправної станції «Аветра», що в с. Копачівка, Рожищенського району, Волинської області, які є додатком до протоколу огляду від 11 жовтня 2017 року, з яких вбачалося, що ОСОБА_10 дістає із лівого карману своїх штанів білий згорток паперу та передає ОСОБА_8 .
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що з протоколу огляду місця події з додатком від 22 серпня 2017 року вбачається, що на заправці «Аветра» у  АДРЕСА_2 було виявлено напіврозгорнутий аркуш - А4 з грошовими купюрами номіналом 100 гривень на загальну суму 4000 гривень, який був переданий ОСОБА_10 , ОСОБА_8 .
Разом з тим, апеляційний суд в силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87, ст. 89 КПК визнав недопустимим доказом досліджений місцевим судом та судом апеляційної інстанції при новому судовому розгляді кримінального провадження протокол огляду оптичного диску та сам диск з написом на ньому «ARENA» CD -R 700 Mb min від 15 жовтня 2017 року, отриманого 12 жовтня 2017 року в ході допиту свідка ОСОБА_9 стосовно спілкування свідка ОСОБА_10 в автомобілі «Нива» з  ОСОБА_6 та надання останнім ОСОБА_10 конверту білого кольору з грошовими коштами, які той передав ОСОБА_8 , оскільки така відео зйомка на власний мобільний телефон з власними коментарями особи, що проводила дану відеофіксацію не була узаконена у встановлений законом спосіб судовим рішенням слідчого судді.
У своїй касаційній скарзі прокурор, крім іншого, зазначає про те, що суд апеляційної інстанції:
- не спростував доводів апеляційної скарги прокурора та послідовні показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , експерта ОСОБА_12 , які, на думку сторони обвинувачення, в сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_6 пропонував, та використовуючи фізично ОСОБА_10 як посередника з метою уникнення безпосереднього викриття працівниками правоохоронних органів, передав ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень за невилучення автомобіля з немаркованою лісодеревиною;
- не навів будь-яких мотивів, з яких відкинув логічні, послідовні та прямі показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , показання експерта ОСОБА_12 , надані безпосередньо апеляційному суду, які, як вважає прокурор, усувають розумний сумнів у тому, що саме ОСОБА_6 , а не будь-яка інша особа з обмеженого числа присутніх осіб на місці події, надав неправомірну вигоду працівнику правоохоронного органу. 
Верховний Суд вважає такі доводи касаційної скарги прокурора обґрунтованими, оскільки, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в порядку апеляційної процедури, не надав належної оцінки протоколу огляду місця події з додатком від 22 серпня 2017 року та протоколу огляду з фототаблицями від 09 жовтня 2017 року, а також вищезазначеним показанням експерта ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у їх сукупності, при цьому, дійшовши висновку про невинуватість ОСОБА_6 , не навів обґрунтувань чому не взяв до уваги показання експерта про те, що, в тому числі, відсутність пальців рук на поверхні аркушу паперу (конверту) та грошових коштах не може свідчити про те, що особа їх не брала, оскільки це залежить від багатьох умов та факторів за яких це відбулося.
Колегія суддів також вважає слушними доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд апеляційної інстанції: 
- застосував спеціальну конфіскацію предмета неправомірної вигоди, фактично констатувавши вчинення умисного кримінального правопорушення, та одночасно визнав особу невинуватою у його вчинення, що не узгоджується з положеннями статей 96-1, 96-2 КК; 
- зробив висновок, що в даному випадку не було крадіжки лісу, що поставило під сумнів мотиви для надання неправомірної вигоди, не надавши належної оцінки тому, що ОСОБА_6 інкримінувалась мета щодо надання неправомірної вигоди ОСОБА_8 «щоб останній в силу займаної посади та своїх службових обов`язків не вжив заходів щодо вилучення лісогосппродукції», що було в його службових повноваженнях та було реально в обставинах, що склалися при виявленні неналежно оформленої лісопродукції, а жодним чином не мета пов`язана з крадіжкою. 
Що стосується доводів прокурора про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не врахував доводів сторони обвинувачення щодо належності та допустимості відеозапису з АЗС, то колегія суддів зазначає, що такі доводи заслуговують на увагу лише щодо неналежного мотивування судового рішення в цій частині, оскільки суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про недопустимість протоколу огляду оптичного диску та самого диску, оскільки така відеозйомка на власний мобільний телефон з власними коментарями особи, що проводила дану відеофіксацію, не була узаконена у встановлений законом спосіб судовим рішенням слідчого судді, чітко не вказав, з огляду на які саме положення КПК, дійшов такого висновку про визнання вказаного відеозапису недопустимим доказом. 
Крім цього, колегія суддів зауважує, що скасовуючи ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 , Верховний Суд дійшов висновку, що порушення, допущені судом апеляційної інстанції, є істотними і з огляду на положення пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставами для скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Так, положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, в тому числі: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Однак, суд апеляційної інстанції, всупереч положень, передбачених ч. 2 ст. 439 КПК, постановляючи рішення за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, не навів висновків щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на те, що попереднє рішення суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 скасовувалось, в тому числі, з цих підстав. 
Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки вищенаведені порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК), що як наслідок вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Крім цього, колегія суддів повторно звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Сенс встановлення у ст. 6 Конвенції критерію «розумності» терміну судового провадження, у тому числі в кримінальних справах (провадженнях), полягає в тому, щоб гарантувати ухвалення судового рішення протягом розумного строку, указуючи тим самим межу стану невизначеності, в якому перебуває та чи інша особа у зв`язку з розглядом її справи цивільно-правового характеру в суді або через висунуте їй кримінальне обвинувачення, що є вкрай важливим як для самої особи, так і з позиції категорії «правової визначеності». 
Отже, під час нового апеляційного перегляду суду необхідно усунути зазначені недоліки, вжити всі передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо швидкого, повного та неупередженого розгляду цього кримінального провадження (яке було розпочате у 2017 році) та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення. 
 
Керуючись статтями 412, 413, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3