ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1541/24 Справа № 932/2094/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з судові витрати у сумі 605 грн. 60 коп. -
ВСТАНОВИВ:

             Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпроптровська від 20 травня 2024 року, 22 лютого 2024 року о 02 год. 09 хв. водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.9-а ПДР України, знаходячись на прос. Б. Хмельницького, буд.125 у м. Дніпро, керував автомобілем «ВАЗ-2107», д/н НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 № 0088, результат вимірювання склав 2 ‰ проміле, чим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
       В обґрунтування своїх доводів вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог процесуального закону. 
       Зазначає про те, що матеріалами провадження не доведено факт керування ним транспортним засобом, зокрема наявним відеозаписом факт керування автомобілем не підтверджується, питання про притягнення його до відповідальності за порушення ПДР також не вирішувалося.
       Вказує, що фактично ввечері 21 лютого 2024 року він в автогаражному кооперативі, розташованому неподалік від місця його проживання, здійснював разом з волонтерами ремонт військового автомобіля. Оскільки під час ремонту він вжив алкогольній напої, то зателефонував своєму знайомому - сусіду ОСОБА_2 і попросив останнього прийти пішки і на його автомобілі відвезти його додому, на що ОСОБА_2 погодився. Коли ОСОБА_2 привіз ОСОБА_1 додому, запаркував автомобіль під його будинком і пішов до себе додому, а ОСОБА_1 ще не встиг зайти у свій будинок, на місце події прибули співробітники поліції. 
       Зазначає, що до суду першої інстанції двічі приходили свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких він просив допитати з приводу фактичних обставин інкримінованого діяння,         втім у задоволенні цього клопотання було безпідставно відмовлено.

В судовому засіданні під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що у ніч з 21 на 22 лютого 2024 року він не керував жодним транспортним засобом. Оскільки він на той час перебував у стані алкогольного сп`яніння і не повністю адекватно сприймав ситуацію, то вважав, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складається за порушення комендантської години та перебування у громадському місці у стані алкогольного сп`яніння. 
Свідок ОСОБА_2 , будучи допитаним судом апеляційної інстанції, пояснив, що пізно ввечері 21 лютого 2024 року йому подзвонив знайомий ОСОБА_1 , що проживає у сусідньому з ним будинку, та попросив забрати його з гаражу та відвезти додому на автомобілі ОСОБА_1 , оскільки останній не зможе поїхати самостійно за кермом зважаючи на те, що на даний час він ремонтує разом з волонтером військовий автомобіль та вжив алкогольні напої. ОСОБА_2 на це прохання погодився. Коли свідок, керуючи автомобілем ОСОБА_1 , під`їхав до будинку останнього та вказаний транспортний засіб запаркував, то ОСОБА_1 залишився поруч з автомобілем, а він пішов додому, оскільки вже була комендантська година. Працівників поліції він не бачив.

       Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1 , допитавши свідка ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
       Так, вимогами ст. 245 КупАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
       Однак, вказані вимоги закону судом першої інстанції належним чином виконані не були. Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КупАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.
       Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
       Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
       Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
       Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність зокрема за керування транспортним засобом водієм, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
       Під керуванням транспортним засобом належить розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
       Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.
       Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що дії останнього належить кваліфікувати як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
       Разом із тим, сам ОСОБА_1 у межах провадження у справі про адміністративне правопорушення факт керування ним транспортним засобом послідовно заперечував. При цьому в матеріалах справи відсутні відеозаписи з боді-камер поліцейських на підтвердження факту керування транспортним засобом, якими було б зафіксовано факт зупинки поліцейськими автомобіля, що рухається, перебування ОСОБА_1 за кермом заведеного автомобіля або інші відомості, що підтверджували б керування ним будь-якими транспортними засобами.
       Натомість, як вбачається з відеозапису, зйомка починається з моменту, коли працівники поліції вже спілкуються з ОСОБА_1 , який стоїть біля зачиненого автомобіля, що перебуває у не заведеному стані. Ці обставини суперечать обвинуваченню та узгоджуються із поясненнями ОСОБА_1 про те, що він приїхав на вказаному автомобілі до місця свого проживання разом із знайомим, який перебував за кермом. Після цього знайомий, що проживає поруч, пішов додому, а він залишився біля свого автомобіля, де в подальшому його виявили працівники поліції. 
       Підтверджуються ці обставини і показаннями свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що дійсно на прохання ОСОБА_1 , який є його знайомим та сусідом, ввечері 21 лютого 2024 року прийшов до гаражу, сів за кермо належного останньому автомобіля та відвіз ОСОБА_1 до його будинку, де автомобіль запаркував та попрямував пішки до місця свого проживання, яке розташоване поруч, на відстані близько 100 метрів.
       Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що згідно із протоколом інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення було вчинене по АДРЕСА_2 , що збігається із місцем проживання ОСОБА_1 та узгоджується із його поясненнями про те, що у той час, коли до нього під`їхали співробітники поліції, він перебував поблизу свого будинку біля належного йому автомобіля, на якому перед цим його привіз додому інший водій і який на той час вже стояв без руху на парковці.
       Фактично єдиним доказом фату керування ОСОБА_1 автомобілем є рапорт того самого співробітника поліції, яким було складено і протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, а отже у даному випадку співробітник поліції представляє сторону обвинувачення, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції його показання, з урахуванням відсутності їх об`єктивного підтвердження іншими доказами, не вважає достатнім та безсумнівним підтвердженням факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Будь-які інші докази на підтвердження даної обставини, такі, як показання свідків, аудіо-та відеозаписи з інших засобів, ніж боді-камери поліцейських, письмові докази тощо в матеріалах справи відсутні.
       Таким чином, в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. 
       За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
       Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. 
       Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами. 
       За таких обставин вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

           Керуючись ст.ст. 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, - 

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.
       Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1  ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

       Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду А.А. Мазниця