ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року	Львів	Справа № 140/31643/23 пров. № А/857/3696/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року  у справі № 140/31643/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Маст Компані” до  Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Каленюк Ж.В.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року  у справі № 140/31643/23 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Маст Компані” (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Борохівська, будинок 19, ідентифікаційний код юридичної особи 44738392) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення.
Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці від 18 серпня 2023 року №UA205140/2023/000562/2 про коригування митної вартості товарів.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Маст Компані” за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 6684,00 (шість тисяч шістсот вісімдесят чотири грн 00 коп.).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що рішення про коригування митної вартості товару відповідає вимогам митного законодавства, позаяк при проведенні митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за №23UA205140066337U8  встановлено розбіжність  у поданих документах, а зокрема в рахунку-проформі від 24 листопада 2022 року вартість товару становить 74800,00 доларів США та передбачена повна передоплата. Поряд з тим згідно з платіжним дорученням від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC проведений платіж у сумі 29550,00 доларів США, що не відповідає умовам оплати у зовнішньоекономічному контракті від 24 листопада 2022 року та рахунку-проформі від 24 листопада 2022 року на суму 74800,00 доларів США. Крім того, в платіжній інструкції від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC відсутня повна інформація щодо призначення платежу, на підставі якого здійснювалося перерахування коштів (не зазначено рахунок-проформу чи рахунок-фактуру). Також не надано транспортні документи (рахунки, акт виконаних робіт, платіжних документів) відповідно до контракту про перевезення від 22 грудня 2022 року №22/12/2022/1/22, а за довідкою про надання транспортно-експедиційних витрат непропорційно розподілено витрати на транспортування; при цьому за міжнародною товарно-транспортною накладною перевізником є MarEx, тоді як довідка про транспортно-експедиційні витрати надана іншою особою. На пропозицію надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару ТзОВ “Маст Компані” надано лист-уточнення від 18 серпня 2023 року №800 щодо поданих документів, однак додаткових документів на підтвердження митної вартості товару позивачем не надано.
За результатом такого порівняння митних вартостей виявлено, що за МД №UA110110/2023/527787 від 19 липня 2023 року оформлений товар має найбільшу кількість ідентичних параметрів із товаром, який був придбаний позивачем. У такий спосіб митна вартість була визначена за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на рівні 6,57 доларів США/кг.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
         Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач:
     - не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем);
     - не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу для визначення митної вартості товару.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 листопада 2022 року між ТзОВ “Маст Компані” (Україна) та фірмою Pahsa Jenerator San.Ve Tic.Ltd.Sti (Туреччина) був укладений зовнішньоекономічний контракт на поставку товарів №2411-1, за умовами якого продавець продає, а покупець придбаває на умовах EXW-Коджаелі продукцію – промислове обладнання, в кількості, асортименті, за ціни і в строках поставки, зазначених в рахунках-фактурах до контракту, які є його невід`ємною частиною. Товари, які поставляються за цим контрактом, будуть поставлені протягом трьох тижнів після отримання передоплати, якщо інші терміни не зазначені в рахунках-фактурах до контракту. Ціна встановлюється в доларах США. Ціна включає вартість упаковки і маркування (а.с.24-28, переклад на а.с.29-31).
У зв`язку із зміною найменування та банківських реквізитів продавця до контракту від 24 листопада 2022 року №2411-1 укладено додаткову угоду від 24 липня 2023 року. Зокрема відповідно до пункту 1 цієї угоди найменування продавця значиться Pahsa Enerji San.Ve Tic.Ltd.Sti (а.с.36-37, переклад на а.с.38-39).
24 листопада 2022 року фірма Pahsa Jenerator San.Ve Tic.Ltd.Sti виставила ТзОВ “Маст Компані” рахунок-проформу на суму 74800,00 доларів США (а.с.40, переклад а.с.41).
Платіжною інструкцією від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC позивач перерахував на рахунок продавця 29550,00 доларів США (а.с.46). 
Згідно з інвойсом від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 сторонами зовнішньоекономічного контракту узгоджено поставку дизельних генераторів 75KVA в кількості чотирьох одиниць на суму 16000,00 доларів США (а.с.42-43, переклад 44-45). 
Як видно з листа від 17 серпня 2023 року №Р78, фірма Pahsa Enerji San.Ve Tic.Ltd.Sti 11 серпня 2023 року на підставі контракту від 24 листопада №2411-1 та відповідно до інвойсу від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 здійснила поставку товару ТзОВ “Маст Компані” (дизельних генераторів 75KVA в кількості 4 одиниці) на суму 16000,00 доларів США (а.с.57, переклад а.с.58).
18 серпня 2023 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару - дизельних генераторів ТзОВ “Маст Компані” через декларанта подало МД №23UA205140066337U8 (а.с.20-21). Фактурна вартість імпортованого товару становить 16000,00 доларів США (еквівалентно 585097,60 грн). Митну вартість визначено на рівні 619075,60 (з урахуванням транспортних витрат у сумі 33978,00 грн). До митної декларації додано (графа 44 МД): контракт від 24 листопада 2022 року №2411-1 (а.с.24-28); додаткову угоду №1 до контракту від 11 січня 2023 року №2411-1 (а.с.32-33); додаткову угоду №2 до контракту №2411-1 від 24 липня 2023 року (а.с.36-37); рахунок-проформу від 24 листопада 2022 року (а.с.40); платіжну інструкцію від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC на суму 29550,00 доларів США (а.с.46); лист від 17 серпня 2023 року №Р78 (а.с.57); рахунок-фактуру (інвойс) №РЕ22023000000001 від 25 липня 2023 року (а.с.42-43); технічний паспорт (а.с.53); сертифікат походження товару №Z0389993 (а.с.51); пакувальний лист від 25 липня 2023 року (а.с.59); договір-заявку №26/07 на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 26 липня 2023 року (а.с.47); довідку про транспортно-експедиційні витрати від 14 серпня 2023 року (а.с.48); контракт на перевезення товару від 22 грудня 2022 року №z22/12/2022/1/22, що був укладений між перевізником та експедитором (а.с.54-56); автотранспортну накладну від 11 серпня 2023 року №001436 (а.с.49).
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митний орган в електронному повідомленні декларанту зазначив про такі розбіжності в документах: у розділу “Платежі” зовнішнього економічного контракту від 24 листопада 2022 року №2411-1 передбачено, що покупець переказує на рахунок продавця аванс на повну вартість товару згідно з рахунком-проформою, якщо у проформі не обумовлені інші умови оплати. Вартість товару відповідно до рахунка-проформи від 24 листопада 2022 року становить 74800,00 доларів США, однак згідно з платіжним документом від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC здійснений платіж в сумі 29550,00 доларів США, що не відповідає умовам зовнішнього економічного контракту від 24 листопада 2022 року №2411-1 та рахунку-проформи від 24 листопада 2022 року. В графі “Призначення платежу” платіжного документа від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC зазначений контракт від 24 грудня 2022 року №2411-1, тобто невідомо, за яку поставку була здійснена оплата. Відповідно до довідки про надання транспортно-експедиційних витрат від 14 серпня 2023 року вартість транспортних послуг за маршруту місто Гебзе (Туреччина) – пункт пропуску Сірет-Порубне (1199 км) становлять 33978,00 грн або 28,34 грн/км, в той час як вартість транспортування від пункту пропуску Сірет-Порубне (382 км) становить 14562,00 грн або 38,12 грн/км; витрати на транспортування між маршрутами розподілено непропорційно, а експедиційні витрати в сумі 100,00 грн понесені не по всьому маршруту, а лише за межами України. Згідно із CMR №001436 від 11 серпня 2023 року перевізником є MarЕx, однак довідка про транспортно-експедиційні витрати згідно з договором-заявкою від 26 липня 2023 року №26/07 подана від Товариства з обмеженою відповідальністю “Автоцех Карго” (далі - ТзОВ “Автоцех Карго”). Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання транспортного засобу та неможливість перевірити числовий розрахунок митної вартості. Декларанту запропоновано подати такі документи: договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; банківські (платіжні) документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи; копію декларації країни відправлення.
На електронне повідомлення митниці листом від 18 серпня 2023 року №801 позивач повідомив, що ним подані всі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару (а.с.62), а у листі-уточненні №800 (а.с.61) пояснив про причини оплати лише 23 грудня 2022 року та здійснення оплати не на всю суму рахунка-проформи від 24 листопада 2022 року, а також про відносини за договором про транспортно-експедиційні послуги від 26 липня 2023 року №26/07 із ТзОВ “Автоцех Карго”,  яка співпрацює із компанією Marеx Lojistik Clobalна підставі договору від 22 грудня 2022 року №з22/12/2022/1/22 (а.с.61).
18 серпня 2023 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000562/2 (а.с.16-17) та сформувала картку відмови №UA205140/2023/006095 в митному оформленні товару (а.с.18-19).
Як зазначено у графі 33 рішення, документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, а також документи містять розбіжності (дослівно ті, що наведені у повідомленні декларанту). Декларантом надано уточнення щодо поданих документів та він не надав усіх додаткових документів. Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару №1 визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації за МД МД №UA100110/2023/527787 від 19 липня 2023 року на рівні 6,57 доларів США/кг. Тут же зазначається, що митницею відповідно до положень статті 55,   57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.
Товар було випущено у вільний обіг за МД №23UA205140066571U6 від 19 серпня 2023 року шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України (а.с.22-23).
Позивач, не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються  Митним кодексом України.
згідно  статей  49,  50 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою     статті  51, частиною першою статті  52 Митного кодексу України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Як встановлено частиною другою  статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою  статті 53 Митного кодексу України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5  статті 53 Митного кодексу     України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення  статті 53 Митного кодексу України  містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями  статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини третьої  статті 53 Митного кодексу України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі  статтею 54 Митного кодексу України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Частиною п`ятою  статті 54 Митного кодексу України  передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
За правилами частини шостої  статті 54 Митного Кодексу України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у      главі 9         цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з     частиною першою  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункти 2, 5 частини другої  статті 55 Митного Кодексу України).
Зазначені положення зобов`язують митницю у рішенні про коригування митної вартості зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Частинами другою та третьою  статті 58 Митного кодексу України  передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої  статті 58 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Отож, з приведених нормативних актів слідує, що умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Як наслідок рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Досліджуючи  доводи апеляційної скарги, які стосуються виявлених митним органом розбіжностей, колегією суддів ураховано таке.
Для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом – за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (пункти 2, 3, 4, 6): контракт від 24 листопада 2022 року №2411-1 (а.с.24-28) та додаткові угоди до нього (а.с.32-33, а.с.36-37); рахунок-проформу від 24 листопада 2022 року (а.с.40); рахунок-фактуру (інвойс) від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 (а.с.42-43); платіжну інструкцію від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC (а.с.46); договір-заявку №26/07 на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 26 липня 2023 року (а.с.47); довідку про транспортні витрати від 14 серпня 2023 року (а.с.48).
Разом із цими документами було надано сертифікат походження товару №Z0389993 (а.с.51); технічний паспорт на дизельний генератор 75 KVA (а.с.53); пакувальний лист від 25 липня 2023 року (а.с.59); автотранспортну накладну від 11 серпня 2023 року №001436 (а.с.49); контракт на перевезення товару від 22 грудня 2022 року №z22/12/2022/1/22, що був укладений між перевізником та експедитором (а.с.54-56); лист-уточнення продавця від 17 серпня 2023 року №Р78 (а.с.57).
24 листопада 2022 року фірма Pahsa Jenerator San.Ve Tic.Ltd.Sti (Туреччина) виставила ТзОВ “Маст Компані” рахунок-проформу на суму 74800,00 доларів США (а.с.40, переклад а.с.41).
Платіжною інструкцією від 23 грудня 2022 року №107 JBKLMC (а.с.46) ТзОВ “Маст Компані” перерахувало на рахунок продавця Pahsa Jenerator San.Ve Tic.Ltd.Sti 29550,00 доларів США, що підтверджено останнім у листі від 22 вересня 2023 року №Р98 (а.с.65) на запит позивача про надання інформації (а.с.64).
Листом від 18 серпня 2023 року №800 (а.с.61)  ТзОВ “Маст Компані”  на повідомлення митного органу роз`яснило, що через нестачу коштів на рахунку вирішено розділити оплату згідно з проформою-інвойсом від 24 листопада 2022 року на суму 74800,00 доларів США на декілька платежів, але після внесення оплати виявилося, що товар відсутній на складі постачальника.
Вказані обставини підтверджуються також листом продавця від 17 серпня 2023 року №Р78 (а.с.57, переклад а.с.58) який був наданий декларантом  митному органу  під час митного оформлення. У наведеному листі зазначено, що  зв`язку із відсутністю товарів на складі згідно з проформою-інвойсом від 24 листопада 2022 року від фірми Pahsa Enerji San.Ve Tic.Ltd.Sti позивачу 25 липня 2023 року надійшла пропозиція поставити в рахунок здійсненої оплати дизельні генератори 75KVA в кількості (4 одиниці) на суму 16000,00 доларів США (інвойс №РЕ22023000000001) з поверненням решти суми попередньої оплати. 
Відповідно до рахунка-фактури (інвойсу) від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 (а.с.42-43, переклад а.с.44-45) загальна вартість товару становить 16000,00 доларів США. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, їх кількість та ціну. Технічні характеристики товару визначені у технічному паспорті (а.с.53). Кількісні показники товару узгоджуються з відомостями пакувального листа (а.с.59, переклад а.с.60) та відповідають сертифікату походження №0389993 (а.с.51, переклад а.с.52).
Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 (16000,00 доларів США) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №23UA205140066337U8 від 18 серпня 2023 року (графа 22).
З рахунку-фактури (інвойсу) від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 також вбачається, що  товар поставлявся на умовах EXW. Ці умови означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і оплатити перевезення від підприємства-продавця до пункту призначення, включаючи навантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару).
Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до пункту 10 статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (33978,00 грн), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією договором-заявкою на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 26 липня 2023 року №26/07, довідкою про транспортно-експедиторські витрати від 14 серпня 2023 року (а.с.47, 48). 
У договорі-заявці на міжнародні транспортно-експедиційні послуги №26/07 (підписана сторонами ТзОВ “Автоцех Карго” та ТзОВ “Маст Компані”) за маршурутом Гебзе (Коджаелі) – Луцьк вказано відомості про перевізників: Marex Lojistsk Tasimacilik Turizm Tekstil Otovotiv Sanayi Ve Dis Ticaret Limited Sirketі; фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .
Відповідно до договору-заявки від 26 липня 2023 року №26/07 (графа 4) ТзОВ “Автоцех Карго” організувало виконання перевезення вантажу за маршрутом місто Гебзе (Коджаеді) (Туреччина) – місто Луцьк (Україна), залучивши до перевезення вантажу – компанію Marex Lojistsk Tasimacilik Turizm Tekstil Otovotiv Sanayi Ve Dis Ticaret Limited Sirketі (а.с.47), яка в свою чергу на підставі пункту 1.2. контракту від 22 грудня 2022 року №z22/12/2022/1/22 залучила до перевезення фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , який і здійснював безпосереднє перевезення вантажу транспортним засобом (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом (номерний знак НОМЕР_2 ), про що видно з міжнародної товарно-транспортної накладної №001436 (графи 16, 17).
До митного оформлення декларант надав також контракт на перевезення від 22 грудня 2022 року №z22/12/2022/1/22 (а.с.54-56), укладений між експедитором - ТзОВ “Автоцех Карго” та перевізником – Marex Lojistsk Tasimacilik Turizm Tekstil Otovotiv Sanayi Ve Dis Ticaret Limited Sirketі. Тобто, цим договором підтверджено, що компанія Marex Lojistsk Tasimacilik Turizm Tekstil Otovotiv Sanayi Ve Dis Ticaret Limited Sirketі співпрацює з експедиторською компанією ТзОВ “Автоцех Карго”.
Відповідно до довідки ТзОВ “Автоцех Карго” від 14 серпня 2023 року про транспортно-експедиційні витрати на загальну суму 48540,00 грн вартість витрат від Гебзе (Коджаелі) до пункту пропуску Сірет - Порубне становить 33978,00 грн, у тому числі експедиційні послуги, а від пункту пропуску Сірет – Порубне до Луцька – 14562,00 грн.
У листі від 18 серпня 2023 року №800 позивач пояснював митному органу, що контракт на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 27 липня 2023 року №26/07 укладено з компанією ТзОВ “Автоцех Карго”, з якою і будуть проводитись всі розрахунки за фактом розвантаження товару на складі (а.с.61). 
Стосовно ж доводів скаржника, які стосуються вимоги митного органу про надання відповідно до контракту №z22/12/2022/1/22 від 22 грудня 2022 року транспортних документів (рахунків, актів виконаних робіт, документів про оплату), то колегія суддів зазначає, що  позивач не є стороною цього контракту,  а відтак приведені у запиті митного органу документи у нього відсутні. Колегія суддів вважає слушним висновок суду першої інстанції про те, що МК України не містить вимоги щодо доказування витрат на перевезення документами інших учасників (експедитора та безпосереднього перевізника).
Також колегія суддів зазначає, що доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами матеріали справи не містять, то безпідставною є вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаними з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту).
Відносно ж доводів  щодо непропорційності понесених витрат за маршрутом місто Гебзе (Туреччина) - пункт пропуску Сірет - Порубне та пункт пропуску Сірет - Порубне - Луцьк є лише суб`єктивними припущеннями. Суд звертає увагу, що згідно із заявкою на транспортне обслуговування від 26 липня 2023 року №26/07 між позивачем та експедитором було погоджено вартість послуг за транспортне обслуговування від міста Гебзе до міста Луцька в загальній сумі 48540,00 євро. У довідці від 14 серпня 2023 року саме ТзОВ “Автоцех Карго” як надавач послуг визначило їх вартість з розподілом до митного кордону та по території України. При цьому, колегією суддів ураховано, що позивач не може володіти інформацією, які саме чинники вплинули на розподіл перевізниками вартості послуг перевезення у такий спосіб. Поряд з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що роблячи висновки про непропорційність понесених позивачем витрат на транспортне перевезення, відповідачем враховувались такі фактори, що впливають на вартість послуг перевезення, як вартість пального, платні дороги тощо.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що платіжна інструкція від 23 грудня 2022 року №107JBKLMC на суму 29550,00 доларів США не може бути підтвердженням оплати за товар, який зазначений в інвойсі від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001.
Так у платіжній інструкції вказано призначення платежу “передоплата за генератори згідно з контрактом №2411-1 від 24 листопада 2022 року”. Платіж здійснено на рахунок продавця Pahsa Jenerator San.Ve Tic.Ltd.Sti, платіжні реквізити якого відповідають тим, що зазначені в контракті №2411-1 від 24 листопада 2022 року.
Пунктом 15 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2008 року за №910/15601 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 25серпня 2022  року №189, далі - Порядок №216), визначено, що платник заповнює реквізит “Призначення платежу” платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.
Порядок №216 не містить обов`язкову вимогу здійснювати посилання в банківському платіжному документі саме на рахунок-фактуру чи рахунок-проформу.
Отже, вказівка у призначенні платежу на контракт та товари, які оплачуються, є достатньою інформацією для виконання банківської операції.
Крім того, з листа-уточнення Pahsa Enerji San.Ve Tic.Ltd.Sti від 22 вересня 2023 року №Р98 слідує, що часткову оплату проформи-інвойсу від 24 листопада 2022 року у сумі 29550,00 доларів США здійснено ТзОВ “Маст Компані” 23 грудня 2022 року згідно з платіжною інструкцією №107JBKLMC. Також зазначено, що ця оплата була разовою, інших платежів ТзОВ “Маст Компані” за контрактом від 24 листопада 2022 року №2411-1 у 2022-2023 роках не здійснювало (а.с.65).
Отож, оцінюваний товар був придбаний за контрактом від 24 листопада 2022 року №2411-1,  усі супровідні документи  вказували, що відправником (продавцем) товару є фірма Pahsa Jenerator San.Ve Tic.Ltd.Sti (перейменована на Pahsa Enerji San.Ve Tic.Ltd.Sti), а покупцем – ТзОВ “Маст Компані”. При цьому інвойс від 25 липня 2023 року №РЕ22023000000001 та платіжне доручення в іноземній валюті містили усі реквізити сторін контракту, а визначені  умови поставки і оплати у контракті та в інвойсі одні і ті ж.
Щодо доводів скаржника про не надання  позивачем виписки з бухгалтерської документації та прайс-листів виробника товару, то колегія суддів зазначає, що  для витребовування документів бухгалтерського та податкового обліку (якщо мова йде про документи, які стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни за попередні періоди) відповідно до частина четвертої статті 53 МК України митний орган має довести існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем, який вплинув на заявлену декларантом митну вартість, проте у цьому випадку ні у вимозі декларанту, ні у спірному рішенні таке обґрунтування не наведене.
В свою чергу ненадання позивачем прайс-листів виробника товару також не може позбавляти позивача можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про те, що висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. 
Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що  позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою  статті 53 Митного кодексу України. Подані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та на їх підставі можливо ідентифікувати задекларовані товари, тому зазначені митницею розбіжності є необґрунтованими та безпідставними. При цьому, приведені в апеляційній скарзі обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або наявність ознак не автентичності поданих до митного оформлення документів, що давали підставу для витребування відповідачем додаткових документів.
Статтею 57 Митного Кодексу України  встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями  статей 59  і  60  цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями  статей 59  і  60  цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  статті 62  цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63  цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64  цього Кодексу.
Статтею 64 Митного Кодексу України  передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
З матеріалів справи вбачається, що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за другорядним  методом, а зокрема за основу взято, як джерело інформації  цінову інформацію з митної декларації наявної у митного органу.
Згідно частини 3-7  ст. 60 МК  України  при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а зокрема для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в  пунктах 5-7 частини десятої  статті 58  цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Відповідно до Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, (затверджених  наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р.за № 883/21195) посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів,  з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постановах  від 27.07.2018 року по справі № 809/1174/17, від 08.02.2019 року у справі №825/648/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Натомість в порушення приведених приписів митного законодавства, відповідач не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов їх поставки, комерційних умов такої поставку, тощо, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари та інші характеристики, що в своїй сукупності могли впливати на митну вартість ввезених в Україну партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.
Подаючи апеляційну скаргу відповідач не довів та не спростував належними доказами обставин з приводу того, що в ході визначення митної вартості за другорядним методом ним було здійснено належні коригування з урахуванням виробника, умов їх поставки, комерційних умов такої поставки, року випуску  товарів, довготривалості  договірних  зв`язків, тощо.
Окрім того, відповідач не довів обставин з приводу відсутності у базі даних відомостей щодо  інших поставок подібних (аналогічних) товарів на митну територію України  за ціною, що є менша ніж та яку обрав відповідач.
Відповідач маючи доступ до цінової бази усіх ввезених на митну територію України товарів, міг  відібрати за критерієм «код  УКТЗЕД»  всі митні оформлення за першим методом за певний період та проілюструвати діапазон оформленої митної вартості (від мінімальної до максимальної) ідентичних чи подібних товарів, вказавши обсяг поставок, країну походження тощо.
Натомість, відповідач обмежився лише зазначенням номеру та дати  ВМД, які була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, без будь-якого обґрунтування її вибору із сотень інших митних оформлень, без  будь-якого пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов його поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару.
В ході подання та розгляду апеляційної скарги відповідач вказані недоліки не усунув та не довів належними доказами, що обрана ним вартість була найменшою вартістю і  вартість такого товару співпадала з основними характеристиками товару та умовами його постачання.
Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судом  першої інстанції обґрунтовано відзначено про надання позивачем  митному органу належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем же в свою чергу не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо не співмірності присуджених на користь позивача витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу  у розмірі 9000,00 грн. 
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 23 вересня 2023 року №23/09/23, укладеного між Адвокатським об`єднанням “Преміум Сервіс” (далі - Адвокатське об`єднання) та “Маст Компані” (а.с.66-68), акта приймання-передачі наданих послуг від 06 жовтня 2023 року (а.с.69), рахунка-фактури від 06 жовтня 2023 року №06/10/23-1 (а.с.70), платіжної інструкції від 06 жовтня 2023 року №439 (а.с.15).
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 06 жовтня 2023 року Адвокатським об`єднанням надано такі послуги: правові консультації та роз`яснення з питань правомірності винесення рішення про коригування митної вартості товару (1 год) - 1000,00 грн, підготовка заяви до митного органу в порядку статті 55 МК України (1 год) – 1000,00 грн, складання позовної заяви (7 год) - 7000,00 грн. Платіжна інструкція від 06 жовтня 2023 року №439 підтверджує оплату послуг.
Відповідач в суді першої інстанції заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх не співмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.77-87).
При ухваленні судового рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції урахував  положення статті 134 та 139 КАС України  щодо складності справи, її значення для сторони,  часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягу виконаних робіт (наданих послуг) та зважаючи на принципи співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру присудив на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на  професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Відповідно до частина 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Натомість, скаржник заперечуючи розмір присуджених судом витрат на професійну правничу допомогу не довів жодними належними  доказами та розрахунками обставин з яких убачалось, що  присуджений розмір витрат  є неспівмірним та не відповідає критеріям закріпленим у частині третій - п`ятій статті 134 КАС України.
Як наслідок, колегія суддів відхиляє доводи скаржника які стосуються не співмірності присуджених судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року  у справі № 140/31643/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос