П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/12538/23                               Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна                                                               Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
22 травня 2024 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.
          Короткий зміст позовних вимог.
          У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради, в якому просила визнати протиправними дії та бездіяльність, зобов`язати вчинити дії.
          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
          Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.02.2024 позовні вимоги задоволено частково.
          Визнано протиправними дії Виконавчого комітету Жмеринської міської ради щодо надання неповної інформації на заяву ОСОБА_1 від 14.06.2023 про отримання публічної інформації, викладеної у листі від 10.07.2023 за №29 - запит.
          Зобов`язано Виконавчий комітет Жмеринської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2023 про отримання публічної інформації та надати повну інформацію в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації".
          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
          Не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частинні відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.
          Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що з 01.01.2021 Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради стало самостійною юридичною особою та, зокрема, має свою електронну адресу. Позивач, у свою чергу, надіслала заяву лише на електронну адресу Жмеринської міської ради.
          Крім того, Виконавчий комітет Жмеринської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що на запит позивача надано відповідь, виходячи з наявної інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію.
          Рух справи у суді апеляційної інстанції.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.
          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
          Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.06.2023 позивач засобами електронного зв`язку подала письмову заяву до відповідачів про отримання публічної інформації. У заяві просила надати наступну інформацію: 1. Санітарні паспорти на криниці, що є власністю в Жмеринській міській раді, за такими адресами: в селі Мала Жмеринка поруч з будинками по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 ; в с. Леляки поруч з будинками по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 ; в селі Тартак поруч з будинками по вул. Вербівська, вул. Північна, 54, вул. Північна, б/н, вул. Західна, 9, вул. західна (біля клубу); в селі Подільське поруч з будинками по вул. Лізи Чайкіної, 15, вул. Центральна, 9, АДРЕСА_24 , (біля ставу), вул. Зої Космодемянської, 5, 18.
           2. Інвентарні номери, за якими в Жмеринській міській раді (виконавчому комітеті Жмеринської міської ради або в УЖКГ Жмеринської міської ради) знаходяться криниці, що перераховані в пункті 1 вище.
           3. Залишкову вартість громадських криниць, які є у власності Жмеринської міської ради (виконавчому комітеті Жмеринської міської ради або в УЖКГ Жмеринської міської ради), що перераховані в пункті 1 вище.
           4. Суму коштів, що закладена Жмеринською міською радою для проведення робіт із благоустрою та для приведення питної води даних криниць до вимог чинного законодавства.
           5. Жмеринську міську раду (виконавчий комітет Жмеринської міської ради або в УЖКГ Жмеринської міської ради) всі протоколи перевірки стану питної води, що були проведені протягом першого півріччя 2023 року, згідно з переліком криниць, що наведений в пункті 1 цієї заяви, оскільки питна вода в селі Мала Жмеринка не підлягає споживанню через значні відхилення від санітарних норм (копія протоколів надається).
           6. Жмеринську міську раду (виконавчий комітет Жмеринської міської ради або в УЖКГ Жмеринської міської ради) свідоцтва на право власності на громадські криниці за такими адресами:  в селі Мала Жмеринка поруч з будинками по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 ; в с. Леляки поруч з будинками по вул. Центральна, 20, АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 ; в селі Тартак поруч з будинками по вул. Вербівська, вул. Північна, 54, вул. Північна, б/н, вул. Західна (біля клубу); в селі Подільське поруч з будинками по вул. Лізи Чайкіної, 15, вул. Центральна, 9, АДРЕСА_24 , (біля ставу), вул. Зої Космодемянської, 5, 18.
          До заяви долучено зразок санітарного паспорта на криниці; протоколи перевірки стану питної води за 2021 рік по селу Мала Жмеринка (а.с. 26-50).
          Виконавчий комітет Жмеринської міської ради листом за №29-запит від 10.07.2023 повідомив наступне.
          Згідно з рішенням 30 сесії Жмеринської міської ради 8 скликання від 28 березня 2023 року № 672 "Про внесення змін до рішення міської ради від 20.10.2022 р. №546 "Про взяття на баланс УЖКГ криниць населених пунктів Леляцького старостинського округу", у власність громади прийнято криниці згідно з переліком: в селі Мала Жмеринка поруч з будинками: по вул. Шевченко, буд. 15-А; по вул. Шевченко, буд. 20; по вул. Шевченко, буд. 52; по вул. Шевченко, буд. 58; по вул. Щаслива, буд. 37а; по вул. Щаслива, буд. 87 б; по вул. Соборна, буд. 1; по вул. Соборна, буд. 13; по АДРЕСА_9 ; по АДРЕСА_10 ; по вул. Шкільна, буд. 32; по вул. Михайла Чорного, буд. 1; по вул. Михайла Чорного, буд. 10; по вул. Михайла Чорного, буд. 36; по вул. Миру, буд. 47; по АДРЕСА_16 ; по АДРЕСА_17 ; по АДРЕСА_18 ; в с. Леляки поруч з будинками: по АДРЕСА_2 ; по АДРЕСА_19 ; по АДРЕСА_21 ; по АДРЕСА_7 ; по АДРЕСА_22 ; по АДРЕСА_25 ; по АДРЕСА_26 ; по вул. Західна (біля клубу); в селі Подільське поруч з будинками: по АДРЕСА_27 ; по АДРЕСА_28 ; по АДРЕСА_24 ; по АДРЕСА_29 ; по АДРЕСА_23 .
          На підставі вищезгаданого рішення Управлінням житлово-комунального господарства було замовлено грошову оцінку криниць. Вартість криниць, згідно зі здійсненою оцінкою, буде затверджена на найближчій черговій сесії Жмеринської міської ради.
          Залишкова вартість громадських криниць, які є у власності Жмеринської міської ради, становить 174624,12 грн.
          Сума коштів, що закладена Жмеринською міською радою для проведення робіт із благоустрою та для приведення питної води до вимог чинного законодавства у всіх криницях, що перебувають на балансі, становить 80000,00 грн (на очищення та дезінфекцію криниць загального користування).
          На даний час інша запитувана інформація відсутня (а.с. 24-25).
          На думку позивача, порушення права на отримання публічної інформації з боку відповідачів відбулося в такий спосіб: Виконавчий комітет Жмеринської міської ради, як окрема юридична особа, не надала повної та достовірної письмової відповіді по заяві позивача від 14.06.2023; Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради, як окрема юридична особа, не надала повної та достовірної письмової відповіді по заяві позивача від 14.06.2023.
          Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернулася із цим позовом до суду.
Мотивувальна частина.
          Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ст.34 Конституції України).
          За змістом ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
          У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, зазначено, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).
          У абзаці третьому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України відмітив, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, мати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.
          Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац другий   пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019).
          У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 № 1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації, законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац сьомий пункту 2.2 мотивувальної частини даного Рішення).
          Відповідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" №2657-XII від 2 жовтня 1992 року,  інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
          Згідно зі статтями 5 та 7 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом.
          Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
          Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011.
          За визначенням в ч.1 ст.1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
          Відповідно до ст.13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
          Відповідно до ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
          Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації; 2) надання інформації за запитами на інформацію (ст.5 Закону).
          За визначенням в ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
          При цьому, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 2 ст. 19 Закону № 2939-VI).
          Згідно з приписами ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
          Відповідно до ч. 1 ст. 22 вказаного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
          Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч. 2 ст. 22 Закону № 2939-VI).
          Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI).
          Аналіз вищенаведених норм дає підстави дійти висновку, що орган, до якого направлено запит громадянина на отримання публічної інформації, зобов`язаний об`єктивно і вчасно його розглянути, перевірити викладені в ньому факти, та надати запитувачу достовірну, точну й повну інформацію на його запит у встановлені законом строки.
          В п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
          Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary» (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
          Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 6 Закону.
          Отже, системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту у встановленому законодавством порядку, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.
          Згідно із частинами першою та другою статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
          Так, скориставшись своїм правом на подання запиту про доступ до публічної інформації, ОСОБА_1 14.06.2023 засобами електронного зв`язку із власним ЕЦП подала на одну й ту ж саму електронну адресу Виконавчого комітету Жмеринської міської ради та Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради заяву про отримання публічної інформації. Вказане підтверджується зазначеною електронною адресою у відомостях щодо адресатів у заяві від 14.06.2023.
          З 01.01.2021 року Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради стало самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, печатку з зображенням державного герба України і своїм найменуванням, кутовий та інші необхідні штампи, бланк з позначкою свого найменування, рахунки в органах Державної казначейської служби України, володіє відособленим майном та має свою електронну адресу - zkr@zhmr.gov.ua, яка оприлюднена на сайті Жмеринської міської ради і є у вільному доступі для кожного (посилання на сторінку сайту Жмеринської міської ради із переліком управлінь та відділів Жмеринської міської ради: https://zhmerinka-adm.gov.ua/pages/upravlinnja-i-viddili).
          Управління ЖКГ Жмеринської міської ради відповідно до Положення про управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради є виконавчим органом міської ради та є підзвітним і підконтрольним раді, підпорядковується виконавчому комітету міської ради та міському голові.          
          Позивачу було надано письмову відповідь згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року "Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях".
          Відповідно до положень розділу 4 "Організація передачі документів та їх виконання" цього Наказу, документи, розглянуті керівництвом установи, повертаються з резолюцією щодо їх виконання в службу діловодства, яка здійснює передачу документів на виконання.
          Документ, виконання якого доручено кільком структурним підрозділам, може бути переданий виконавцям у порядку визначення їх у резолюції або одночасно у вигляді копій з передачею оригіналу головному виконавцю, визначеному в резолюції першим. У разі впровадження електронного документообігу співвиконавці отримують документ в електронній формі.
          Факт передачі документів виконавцям фіксується шляхом проставлення відповідної відмітки в реєстраційній формі із зазначенням інформації про виконавців, яким передано оригінал документа та його копії.
          За виконання документа відповідають особи, зазначені у розпорядчому документі, резолюції керівника установи та працівники, яким безпосередньо доручено виконання.
          Головний виконавець організовує роботу співвиконавців, зокрема визначає строки подання ними пропозицій, порядок підготовки, погодження проекту документа.
          Співвиконавці відповідають за підготовку на належному рівні та своєчасне подання головному виконавцю пропозицій. У разі несвоєчасного подання пропозицій співвиконавцями головний виконавець інформує про це керівника, який надав доручення.
          Виконання документа передбачає збирання та опрацювання необхідної інформації, підготовку проекту відповіді на документ чи нового документа, його оформлення, узгодження, подання для підписання (затвердження) керівникові установи, у деяких випадках - керівникові структурного підрозділу, а також у разі потреби - підготовку для пересилання адресату.
          Документ подається на підпис разом з документами, на виконання, чи на підставі яких його складено.
          Відповідно до резолюції, зазначеній на заяві позивача про отримання інформації, головним виконавцем за підготовку відповіді було визначено ОСОБА_2 , яка обіймає посаду начальника управління ЖКГ Жмеринської міської ради.
          На фірмовому бланку виконавчого комітету Жмеринської міської ради було надано узагальнену відповідь від виконавчого комітету та управління житлово-комунального господарства Вінницької міської ради.
          Крім того, у запиті позивач просила надати відповідь на її питання виконавчому комітету Жмеринської міської ради або в УЖКГ Жмеринської міської ради, зокрема, що зазначено у п.п. 2, 3, 5, 6 Заяви про отримання публічної інформації.
          Відтак відсутні підстави вважати, що Управління житлового комунального господарства Жмеринської міської ради здійснює тривалу бездіяльність щодо ненадання публічної інформації на заяву позивача, оскільки позивач не направляла на адресу Управління заяву про отримання публічної інформації.
           10.07.2023 листом за № 29-запит Виконавчий комітет Жмеринської міської ради направив відповідь лише на пункти 3, 4 заяви позивача від 14.06.2023.
          Тобто із наведеної відповіді встановлено, що вона є неповною та не надає відповіді на всі поставлені позивачем питання.
          Зазначення у відповіді, що інша запитувана інформація відсутня, суд відхиляє, оскільки вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні запиту наведений у ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а в силу п. 2 статті 22 Закону № 2939 відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що однією з основних "ознак" публічної інформації є те, що вона повинна бути "готовою", тобто створеною на момент отримання запиту розпорядником. Закон України "Про доступ до публічної інформації" не регулює відносини зі створення інформації (надання пояснень, витягів, довідок, роз`яснень тощо). Розпорядник інформації зобов`язаний надати ту інформацію, яка вже існує і зафіксована на певному матеріальному носієві.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач в межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку не надав повну інформацію, яка вказана у заяві про отримання публічної інформації позивача від 14.06.2023, що у свою чергу суперечить вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації", яким встановлено обов`язок розпорядника інформації, яким є відповідач, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію.
          При цьому, доводи відповідача про те, що позивач у своїх запитах та позові не надає пояснення щодо цілей отримання запитуваної інформації, судом першої інстанції відхилені обґрунтовано, оскільки згідно з частиною 2 статті 19 Закону №2939 запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
          Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
          Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
          У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.
          З огляду на те, що надання відповіді на публічний запит не передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, то належним та ефективним способом захисту є зобов`язання Виконавчого комітету Жмеринської міської ради повторно розглянути заяву позивача про отримання публічної інформації від 14.06.2023 та надати повну інформацію в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації".
          Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.
          Отже, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
          Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
          Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту, на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Згідно з ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.