ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/464/24	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 33/817/396/24 	Доповідач - Тиха І.М.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ковалівського Б.В. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
                                       ВСТАНОВИЛА:
       Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
       Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. в дохід держави.
       Згідно із постановою суду, 04 березня 2024 року о 08 год. 58 хв. в м. Бучач по вул. Теребовлянська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е230», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», результат позитивний 0,45%о, тест № 9091 від 04 березня 2024 року, від прозодження огляду в закладі охорони здоров”я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України. 
       В апеляції адвокат Ковалівський Б.В. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що фабула адмінправопорушення викладена не коректно оскільки не зрозуміло який п. ПДР України порушив ОСОБА_1 - 2.5.чи 2.9.а.
Зазначає, що відеозаписи, які долучені до адмінпротоколу, не підтверджують проходження ОСОБА_1 огляду за допомогою приладу Драгер №ARBL-0858.
       Посилається на те, що у відповідності до ст.ст. 10-15 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” кожен засіб вимірювальної техніки повинен бути укомплектований документами про допуск даного типу вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки. Однак, такі документи на прилад “Drager Alcotest 6810”, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
       Наголошує на тому, що результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становлять 0.45 проміле, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншими за 0.50 мг на літр крові як вказано в п. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована 25.04.1974 року Україною в складі СРСР.
       Також зазначає, що роздруківка із приладу Драгер не містить серію та номер протоколу до якого вона додається, з огляду на що вважає її недопустимим доказом.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
       Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Відповідно до ст. 130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.
       Згідно з пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
       Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного спяніння.
       Статтею 266 КУпАП визначено процедуру такого огляду, зокрема, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатом огляд проводиться в закладі охорони здоров`я. В силу вимог вищезгаданої статті, а також п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться на місці зупинки транспортного засобу. Водій, що відмовився від проведення такого огляду чи не погодився з його результатом направляється поліцейським для проведення відповідного огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (ці положення продубльовані у п. 6 розділу 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року).
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 451421 від 04 березня 2024 року, відповідно до якого 04 березня 2024 року о 08 год. 58 хв. в м. Бучач по вул. Теребовлянська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е230», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», результат позитивний 0,45%о, тест № 9091 від 04 березня 2024 року, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України.
       Вказаний процесуальний документ складений з дотриманням вимог КУпАП, уповноваженою на те особою та підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Окрім того, суд на підтвердженя винуватості ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп”яніння поклав в основу рішення результат тестування з приладу Драгер,        акт огляду на стна сп”яніння, в якому він погодився з результатом огляду.
       Вважає що ці докази є належними та допустимими тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачаю.
       Перевіряючи доводи апелянта щодо некоректності викладення фабули адмінправопорушення виходжу з того що вони є необгрунтованими оскільки у протоколі вірно зазначено про керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп”яніння та порушення ним вимог п.2.9.а ПДР України.
       Відеозаписи, які долучені до адмінпротоколу, підтверджують проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп”яніння за допомогою приладу Драгер №ARBL-0858 оскільки до матеріалів справи додано свідоцтво про повірку вказаного робочого приладу та його сертифікат його відповідності.
       Доводи представника про те, що результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становлять 0.45 проміле, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншими за 0.50 мг на літр крові що передбачено п. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована 25.04.1974 року Україною в складі СРСР також не заслуговують на увагу .
       Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
       Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰. 
       Відтак, положення зазначеної Конвенції застосуванню, у зазначеному випадку, не підлягають.
Роздруківку із приладу Драгер також вважаю допустимим доказом оскільки на ній міститься власноручний підпис ОСОБА_1 про згоду з результатами пройденого огляду, а також співпадає час огляду з зазначеним у прокотолі.
       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
                                       п о с т а н о в и л а:
       
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковалівського Б.В. відхилити, постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя