КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА  
28 березня 2024 року
м. Київ
провадження № 33/824/1596/2024
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ  Євграфової Є. П., 
за участі ОСОБА_1 , захисника Рижкова Івана Сергійовича, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Рижкова Івана Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 ,
на постанову Шевченківського районного суду м. Києва  
в складі судді Глянь О.С.
від 06 вересня  2023 року, 
у справі №761/25802/23  Шевченківського районного суду м. Києва 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП 
громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 3400 грн на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  держави судовий збір у сумі 536 грн 80 коп.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 10.07.2023 р. о 09:20 год. у м. Києві по просп. Берестейський, 24, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП з автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП (протокол серії ААД № 501772).
На дану постанову захисник Рижков І.С., діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, як пропущений с поважних причин, скасувати постанову про адміністративне правопорушення, закрити адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 . Витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн 60 коп просив покласти на Управління патрульної поліції НП України та стягнути їх на користь ОСОБА_1 .
Апелянт вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи, а тому не може бути належним та допустимим доказом. Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись при цьому на те, що справа була розглянута у відсутність ОСОБА_1 , жодного виклику до суду він не отримував. Про ухвалену судом постанову дізнався, отримавши з виконавчої служби постанову про відкриття виконавчого провадження. Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 та ч.1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається  апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення  цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, які не містять доказів виклику ОСОБА_3 у судове засідання, а також направлення постанови суду від 06 вересня 2023 року, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що він не мав наміру залишати місце ДТП, якби він знав про те, що таке ДТП відбулось. Пояснив, що жодного удару не відчув, наскільки можливо було акуратно здійснив маневр та поїхав, про саму ДТП дізнався вже від працівників поліції.
Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить  до наступних висновків.
Визнаючи винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.124-4 КУпАП України  та накладаючи адміністративне стягнення у даній справи,  суд першої інстанції виходив з того, що винність дій підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами та поясненнями.
З такими висновками не можна погодитись з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні. Суб`єктом правопорушення є фізично осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднуються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.
Виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Судом встановлено, що 10.07.2023 р. о 09:20 год. у м. Києві по просп. Берестейський, 24, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП з автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП про що 17 липня 2023 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 501772.
В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 було зазначено, що він з місця пригоди не втікав, про пошкодження дізнався від працівників поліції. З власником автомобіля Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 питання врегульовані. 
У рапорті від 10 червня 2023 року (а.с 6) заначено, що на ТРЦ «Смарт-плаза» присутні камери відеоспостереження.
У поясненнях від 14 липня 2023 року, що відбиралися старшим інспектором відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП, старшим лейтенантом поліції Мінеєвим А.В. (а.с 7), ОСОБА_1 повідомив, що точне місце паркування не пам`ятає, але після перегляду відеозапису, готовий підтвердити. 
Відповідний відеозапис про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 10 липня 2017 року за участі автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , не був долучений до матеріалів адміністративного провадження, що переданий до суду першої інстанції. Не наданий такий відеозапис і на вимогу апеляційного суду відповідно до постанови від 14 березня 2024 року.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.  
Відповідно до п. 1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВД України від 07.11.2015 № 13954) у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
У матеріалах справи відсутній відеозапис, що був у розпорядженні органів поліції, на підтвердження відсутності/наявності умисного залишення ОСОБА_3 місця ДТП. 
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
У мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України  зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4).
Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів умисного залишення ОСОБА_3 місця ДТП, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУПАП відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Поновити захиснику Рижкову Івану Сергійовичу, що діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року, 
Апеляційну скаргу Рижкова Івана Сергійовича , що діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року скасувати.
Провадження у справі закрити п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП України.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            Євграфова Є.П.