УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
        
14 червня  2024 року
м. Київ
 
справа № 295/1174/24
провадження № 61-5491ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав, вчинених незаконною відмовою мати не заборонені цивільні права та відшкодування моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В :
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради незаконною відмовою мати незаборонені законом цивільні права при складанні 21 грудня 2015 року висновку № 3729/13 (вимога № 4) та відшкодувати завдану такими діями моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду його клопотання про надання дозволу на одержання у власність земельної ділянки для будівництва гаража від 27 листопада 2015 року Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, правонаступником прав і обов`язків якого є Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, здійснило істотні порушення законодавства під час складання висновку від 21 грудня 2015 року №3729/13, а саме відповідач не врахував документи долучені до клопотання від 27 листопада 2015 року, зокрема: копії графічного матеріалу на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, плану відведення земельної ділянки та листа Житомирської міської ради від 18 вересня 2015 року. Висновок від 21 грудня 2015 року №3729/13 не відповідає Закону України «Про містобудівну діяльність в Україні». 
У висновку від 21 грудня 2015 року №3729/13 неправильно зазначено, що земельна ділянка знаходиться на території багатоповерхової забудови, оскільки до свого клопотання він додав лист від 27 листопада 2015 року № 18.09.2015-705-6, у якому було зазначено, що детальний план території в міській раді не розроблявся та не затверджувався. 
Також під час складання висновку від 21 грудня 2015 року № 3729/13 не враховано план відведення земельної ділянки гаражному кооперативу «Хмільники», який був долучений до клопотання від 27 листопада 2015 року. 
Внаслідок таких неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки він зазнав погіршення стану здоров`я, переніс душевні страждання та був позбавлений можливості реалізовувати звички та бажання, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та інші негативні наслідки, які призвели до погіршення стосунків у житті. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року відмовлено у відкритті.
Суд першої інстанції, відмовивши у відкриті провадження у справі, керувався тим, що  ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами, які не можуть бути самостійним предметом судового розгляду, а відтак не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду, тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України. 
Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права під час складання повідомлення від 21 грудня 2015 року за вих № 3729/13, яке саме по собі не призвело до порушення прав позивача, не сприятиме ефективному відновленню порушеного на його думку права.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 вважає, що під час складання висновку від 21 грудня 2015 року № 3729/13 відповідач допустив порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим він просив підтвердити незаконність дій Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при здійсненні своїх повноважень. Отже, позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень.
Вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду адміністративним судом відповідно до частини п`ятої  статті 21 КАС України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є публічно-правовими, тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на приписи статей 4, 19, 21 КАС України, тому дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з огляду на відсутність спору між сторонами.
Водночас суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.
Вимоги касаційної скарги
У квітні 2024 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційними скаргами на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2024 року касаційні скарги залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Заявнику запропоновано подати нову редакцію касаційної скарги (з урахуванням того, яку саме касаційну скаргу позивач підтримує та просить розглянути), в якій зазначити та обґрунтувати конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, які визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та додати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
У встановлений судом строк  ОСОБА_1  звернувся до суду із клопотанням на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26 квітня 2024 року, зазначив, що доповнення до касаційної скарги є окремою касаційною скаргою із вимогою встановити юрисдикцію спору.
Крім того, підтримує попередньо подані касаційні скарги, уточнену касаційну скаргу подавати не буде.
Отже, Верховний Суд при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження враховує зміст та обґрунтування попередньо поданих касаційних скарг  ОСОБА_1 .
Касаційні скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, безпідставно відмовили у відкритті провадження, чим порушили його право на доступ до правосуддя.
Вказує, зокрема, про невідповідність висновку суду першої інстанції обставинам позовної заяви. Суди незаконно відмовили йому мати незаборонені законом цивільні права під час складання висновку від 21 грудня 2015 року № 3729/13.
Суд апеляційної інстанції, зокрема, незаконно змінив суть та обґрунтування позовної заяви, незаконно відмовив йому розглянути основну вимогу апеляційної скарги про порушення його прав. Колегія суддів, дійшовши висновку, що правовідносини між сторонами є публічно-правовими, незаконно відмовилася врахувати цивільні права, керуючись якими він бажає захистити порушені цивільні права та інтереси.
У касаційній скарзі, в якій просить встановити юрисдикцію позовної заяви, також викладено, зокрема, вимоги: окремою мотивованою ухвалою встановити юрисдикцію позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів незаконною відмовою мати незаборонені законом цивільні права під час складання висновку від 21 грудня 2015 року № 3729/13.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Верховний Суд встановив, що касаційні скарги є необґрунтованими, а правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Встановивши, що відповідач, у спірних правовідносинах діяв як суб`єкт владних повноважень, спір не має ознак приватноправового, а предметом позову є оскарження дій відповідача (порушення вимог законодавства під час розгляду клопотання позивача від 27 листопада 2015 року про одержання у власність земельної ділянки) як суб`єкта владних повноважень, який здійснював владні управлінські функції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про вирішення публічно-правового спору та заявлені в одному провадження.
Подібні висновки викладені у ухвалах Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 295/1917/23 (провадження № 61-6479ск23), від 15 вересня 2023 року у справі № 295/7762/23 (провадження № 61-12976ск23).
Доводи касаційних скарг про те, що суд першої інстанції незаконно змінив суть позовної заяви та відмовив у розгляді позову за правилами цивільного судочинства, є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі.  Суд апеляційної інстанції надав їм належну правову оцінку та виснував, що між сторонами не виникли приватноправові відносини, виклавши відповідні мотиви. 
Крім цього, у касаційних скаргах не  спростовано висновків суду апеляційної інстанції щодо юрисдикції спору, доводи заявника не впливають на законність і обґрунтованість судових рішень, а є незгодою з їх змістом та  власним тлумаченням норм процесуального права.
Оскільки правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційні скарги є необґрунтованими, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя не порушені, оскільки суд апеляційної інстанції роз`яснив йому до юрисдикції якого суду належить вирішення ініційованого ним спору.
Щодо клопотання про визначення юрисдикції
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 вказав, що доповнення до касаційної скарги є окремою касаційною скаргою із клопотанням про встановлення юрисдикції спору, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Клопотання про визначення юрисдикції спору зводиться до того, що ОСОБА_1 не погоджується з висновком апеляційного суду про визначення юрисдикції спору.
Оскільки Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що спір у цій справі має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, то з огляду на викладене немає підстав розглядати відповідні доводи касаційної скарги як окреме клопотання.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав, вчинених незаконною відмовою мати не заборонені цивільні права та відшкодування моральної шкоди.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                    А. С. Олійник
 
                                                                                                                              В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                               І. М. Фаловська