ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 травня2024 року
м. Київ
 
справа № 308/16472/22
 
провадження № 61-11902 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідач - військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2023 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Готра Т. Ю., Кондор Р. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини №  НОМЕР_1 Національної гвардії України про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просив витребувати у військової частини № НОМЕР_1 Національної Гвардії України належний йому на праві власності автомобіль марки «Volkswagen» модель «Touareg», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , у належному технічно-справному стані; технічний паспорт                          № 1 та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля.
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову. 
 
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що належний йому автомобіль марки «Volkswagen» модель «Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , разом з ключами та свідоцтвом про реєстрацію (виданим в Нідерландах ЄС) був незаконно вилучений у 03 квітня 2022 року під час проведення огляду місця події слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за заявою командира Військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Разом з тим, відомості за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого статтею 356 КК України,                                                за № 12022078030000398 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесено лише 16 квітня 2022 року, тобто через 13 днів після вилучення вказаного автомобіля.
Зазначав, що постановою старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського                   РУП ГУ НП в Закарпатській області від 16 квітня 2022 року спірний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 12022078030000398, однак жодних копій документів йому не надано та в порушення частини п`ятої статті 171 КПК України слідчий чи прокурор з клопотанням про накладення арешту на майно в межах цього кримінального провадження до слідчого судді не зверталися.
Стверджував, що умови зберігання автомобіля відповідачем не дотримуються, автомобіль постійно використовується службовими особами військової частини. Також зазначав, що командування військової частини № НОМЕР_1 зареєструвало спірний транспортний засіб за собою, про що свідчить реєстраційний документ - технічний талон транспортного засобу, виданий 26 квітня 2022 року Службою безпеки дорожнього руху ГУ НГУ, в той час як цей автомобіль має статус речового доказу у кримінальному провадженні та фактично у військовій частині не знаходився. 
Ураховуючи викладене, заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску; до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного транспортного засобу; передати вказаний транспортний засіб на його зберігання у гараж за адресою АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 червня 2023 року у складі судді Крегул М. М. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. 
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо користування, розпорядження, відчуження вказаного транспортного засобу до вирішення цієї справи по суті. 
Передано транспортний засіб «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску на відповідальне зберігання ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті. 
У решті вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між ОСОБА_1 та військовою частиною № НОМЕР_1 Національної гвардії України дійсно існує спір щодо транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску.
Суд виходив із того, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову у справі є існування загрози втрати, пошкодження, знищення або відчуження вказаного транспортного засобу третім особам. Наданими сторонами належними, допустимими та достатніми доказами доведено наявність такої загрози, що, у свою чергу, може призвести до ускладнення чи неможливості виконання в подальшому рішення суду у цій справі. При цьому, існування загрози порушення прав позивача ОСОБА_1 , на думку суду, має очевидний та об`єктивний характер, оскільки судом встановлено, що відповідач використовує належний позивачу транспортний засіб «Volkswagen Touareg», 2007 року випуску.
З`ясувавши обсяг заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірний автомобіль та передачі його на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визначення місця зберігання автомобіля за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходив з того, що заявником не надано жодних доказів знаходження гаражного приміщення за вказаною адресою, не надано відомостей щодо власника цього майна та не доведено, що саме за цією адресою позивач в змозі зберігати спірний транспортний засіб.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2023 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України МВС України задоволено частково. 
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2023 року у частині передачі транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, на відповідальне зберігання ОСОБА_1 до вирішення справи по суті скасовано й ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є автомобіль «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, а тому суд правильно вказав про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та стосується суті спору у справі.
Водночас, апеляційний суд не погодився з висновком суду щодо передачі спірного транспортного засобу на відповідальне зберігання ОСОБА_1 до вирішення справи по суті, вказавши, що такий вид забезпечення позову є надмірним.                                  ОСОБА_1 не довів належним та допустимими доказами факт порушення керівництвом військової частини № НОМЕР_1 вимог законодавства щодо зберігання транспортного засобу, а також того, що перебування автомобіля на зберіганні військової частини може призвести до пошкодження чи знищення спірного автомобіля.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2023 року в частині скасування ухвали Ужгородського міськрайонного суду                                     від 06 червня 2023 року й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції у цій частині.
 
Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової  палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано виділені матеріали цивільної справи № 308/16472/22 із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
 
У вересні 2023 року виділені матеріали цивільної справи № 308/16472/22 надійшли до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не обґрунтував підстави відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині передачі спірного транспортного засобу на відповідальне зберігання останньому до вирішення справи по суті; не перевірив наявність реальної загрози невиконання відповідачем рішення суду у разі задоволення позову та не врахував, що перебування автомобіля на зберіганні військової частини може призвести до пошкодження чи знищення спірного автомобіля.
Водночас судом першої інстанції надана належна правова оцінка доказам справи на підтвердження факту порушення відповідачем законодавства при зберіганні спірного автомобіля, а також обставинам відчуження та передачі автомобіля іншій юридичній особі; зроблено правильні висновки, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, та ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в частині передачі спірного транспортного засобу на відповідальне зберігання ОСОБА_1 до вирішення справи по суті, яке безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скарги
 
У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права. Заявник просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Між ОСОБА_1 та військовою частиною № НОМЕР_1 Національної гвардії України існує спір щодо транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, який перебуває на розгляді суду з грудні 2022 року .
 
Встановлено, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, номер документу НОМЕР_5 , переклад якого здійснено з нідерландської мови на українську мову у перекладацькому центрі «Галерея Мов» м. Львів від 28 квітня 2022 року, видане на ім`я ОСОБА_3 .
 
Згідно з рахунком № 733 від 08 березня 2022 року, покупцем автомобіля «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_3 є ОСОБА_1 , який здійснив оплату 4 500 євро готівкою та 3 000 євро з банківської карти. 
 
Відповідно до листа директора AB Com ОСОБА_4 від 08 березня 2022 року, адресованого заступнику командира 2 батальйону з бою військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 , переклад якого здійснено з нідерландської мови на українську мову у перекладацькому центрі «Галерея Мов» м. Львів від 28 квітня 2022 року, відправник просить прийняти вантаж гуманітарної допомоги для другого батальйону військової частини № НОМЕР_1 , а саме: засоби гігієни, спальні мішки, одноразовий посуд, продукти харчування для потреб особового складу, які прямують автомобілем Фольцваген Таурег, вінкод НОМЕР_3, номер авто 92-XT-GH, який не є складовою гуманітарної допомоги.
 
Відповідно до копії електронної декларації від 12 квітня 2022 року, поданої на Львівській митниці декларантом ТзОВ «Формула-2011», одержувачем товару -транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, номер документу НОМЕР_5, виробник Німеччина, є ОСОБА_1 . 
 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказував, що належний йому на праві власності спірний автомобіль використовується службовими особами військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, а тому існує загроза втрати, пошкодження, знищення або відчуження вказаного транспортного засобу третім особам.
 
У поданому військовою частиною № НОМЕР_1 Національної гвардії України відзиві остання заперечує правомірність набуття ОСОБА_6 у власність спірного транспортного засобу, вважаючи, що саме відповідач є володільцем вказаного автомобіля, який було передано військовій частиніі № НОМЕР_1 Національної гвардії України як гуманітарну допомогу. 
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
 
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
 
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
 
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом відповідно до конкретного випадку.
 
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
 
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
 
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
 
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), на яку посилається заявник в касаційній скарзі, зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».
 
Колегія суддів зауважує, що з огляду на доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та положення частини першої статті 400 ЦПК України, оскаржуване судове рішення переглядається у касаційному порядку лише в частині вирішення заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом передачі транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, на відповідальне зберігання ОСОБА_1 до вирішення справи по суті. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується і в касаційному порядку не переглядається.
 
У справі, яка переглядається, предметом позовних вимог, про забезпечення яких просив ОСОБА_6 , є витребування у військової частини № НОМЕР_1 Національної Гвардії України належного йому на праві власності автомобіля марки «Volkswagen» модель «Touareg», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , у належному технічно-справному стані; технічного паспорту                          № 1 та ключів до замка запалення до вищевказаного автомобіля.
 
ОСОБА_6 вважав, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом передачі спірного транспортного засобу на його відповідальне зберігання до вирішення справи по суті може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь, оскільки, на думку заявника, існує реальна загроза втрати, пошкодження, знищення або відчуження вказаного транспортного засобу третім особам.
 
Суди попередніх інстанції встановили, що між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є автомобіль «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, а тому дійшли висновків про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, зазначивши, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та стосується суті спору у справі.
 
Відмовляючи у вжитті заходу забезпечення позову ОСОБА_6 щодо передачі спірного транспортного засобу на відповідальне зберігання позивачу, апеляційний суд правильно виходив із того, що такий вид забезпечення позову є надмірним; позивач не довів реальність загрози пошкодження чи знищення спірного автомобіля, переданого військовій частині на відповідальне зберігання Ужгородським РУП ГУ НП в Закарпатській області. 
 
В контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідач заперечує правомірність набуття ОСОБА_6 у власність вказаного транспортного засобу, вважаючи, що саме військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України є власником вказаного автомобіля, який було передано як гуманітарна допомога. 
 
З урахуванням вказаних обставин, Верховний Суд вважає, що заявлений                              ОСОБА_6 спосіб забезпечення позову шляхом передачі спірного транспортного засобу на його відповідальне зберігання жодним чином не запобігає потенційним труднощам у подальшому при виконанні рішення по суті спору, а спрямований на отримання позивачем автомобіля, щодо якого існує спір між сторонами, під час розгляду якого суду належить встановити, зокрема, обставини набуття позивачем спірного автомобіля у власність.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом передачі спірного транспортного засобу на його відповідальне зберігання може призвести до неможливості виконання судового рішення у випадку задоволення позову, оскільки існує реальна загроза втрати, пошкодження, знищення або відчуження вказаного транспортного засобу третім особам, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони не спростовують правильність висновків апеляційного суду та зводяться до припущень заявника, які жодним чином не обґрунтовані.
 
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, про що зазначив у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.
 
Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович