П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/29639/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею Харченко Ю.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови, – 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відповідач, Укртрансбезпека), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Третя особа, Відділ Укртрансбезпеки у Одеській області), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті відділу Державного нагляду (контролю) у Одеській області від 24.07.2023 року № ПШ 020260 відносно ОСОБА_1 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення посадовою особою Відповідача процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки Позивача не було повідомлено про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим позбавлено можливості надати пояснення та заперечення, а також оскаржувана постанова не містить норми законодавства, яка передбачає порушення, за яке застосовано адміністративно-господарський штраф.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Укртрансбезпеки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Відділ Укртрансбезпеки у Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови, за безпідставністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на порушення Відповідача процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки Позивача не було повідомлено про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим позбавлено можливості надати пояснення та заперечення. На думку скаржника, не вручення органом поштового зв`язку особі поштового відправлення із запрошенням на розгляд справи не надає суб`єкту владних повноважень здійснювати розгляд справи. До того ж, оскаржувана постанова оформлено із порушенням Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, оскільки не містить норми законодавства, яка передбачає порушення, за яке застосовано адміністративно-господарський штраф.
Крім цього, апелянт зазначає, що водій транспортного засобу взагалі не зобов`язаний був мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу з огляду на те, що вантажні перевезення здійснювалися транспортним засобом Позивача в межах України, тобто є внутрішнім перевезенням.
Укртрансбезпека надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів               ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, 23.06.2023 року на 234 км автошляху Н-14 (Олександрівка — Кропивницький — Миколаїв) старшими державними інспекторами Відділу Укртрансбезпеки у Миколаївській області, на підставі направлення на перевірку від 19.06.2023 року № 001615, було зупинено транспортний засіб у складі тягача марки MAN, модель TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , та напівпричепа-контейнеровоза марки KRONE SD, номерний знак НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , власником яких є ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 , з метою проведення перевірки на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за № 320602 від 23.06.2023 року (далі – Акт перевірки), відповідно до якого під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме під час перевезення вантажу, автомобільний перевізник не забезпечив водія особистою карткою водія до цифрового тахографа, відсутній на момент проведення перевірки протокол перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме здійснення перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа, протокол перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу.
Вказаний Акт перевірки було підписано водієм ОСОБА_2 ..
На підставі вищезазначеного Акту перевірки начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті 24.07.2023 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ020260, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погодившись із вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що під час розгляду справи Позивачем не спростовано виявленого контролюючим органом порушення законодавства про автомобільний транспорт. Оскільки Позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, та непред`явлення їх інспекторам Укртрансбезпеки під час проведення рейдової перевірки, що є підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративного-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт. При цьому, процедуру розгляду справи та прийняття постанови від 24.07.2023 року № ПШ 020260 суб`єктом владних повноважень порушено не було.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 2344-III).
Як вбачається з ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частини 1 та 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» закріплюють, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
07.09.2005 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» від №2819-ІV.
Норми вказаного нормативно-правого акту набрали чинності з 11.10.2005 року.
Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» Україна приєдналася до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 01.07.1970 в м. Женева.
На виконання вимог Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» було прийнято низку підзаконних нормативно-правових актів, зокрема, 11.07.2007 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 914 «Про виконання Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», якою Міністерство транспорту і зв`язку визначено органом, що забезпечує надання інформації з питань обладнання транспортних засобів, які призначаються для міжнародних автомобільних перевезень (далі - транспортні засоби), контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. Також, разом з іншими суб`єктами владних повноважень указане Міністерство було зобов`язане визначити вимоги, яким повинні відповідати ці прилади, а також порядок їх використання, а також розробити і подати у двомісячний строк Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо обладнання транспортних засобів такими приладами.
В подальшому, відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух», розроблено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 946/18241 від 20.10.2010 року (далі – Інструкція № 385).
Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (пункт 1.3 розділу І Інструкції № 385).
Крім того, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 811/18106 від 14.09.2010 року (далі – Положення № 340).
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі – ТЗ) (пункт 1.3 розділу І Положення № 340).
Пунктом 6.1 розділу VI Положення № 340 передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 6.2 розділу VI Положення № 340 визначено, що облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Пунктом 6.3 розділу VI Положення № 340 встановлено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Пунктом 7.1 розділу VII Положення № 340 зазначено, що органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Пунктом 3.3 розділу III Інструкції № 385 регламентовано, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
У постанові від 11.02.2020 року по справі № 820/4624/17 Верховний Суд зауважував на тому, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія – в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що здійснюючи внутрішнє перевезення вантажу водій транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , повинен був мати при собі та пред`явити перевіряючий особі особисту картку водія до цифрового тахографа та протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Вищевикладене спростовує доводи скаржника про те, що під час здійснення внутрішніх перевезень водій транспортного засобу не зобов`язаний мати протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Отже, беручи до уваги наведене, а також те, що на момент проведення перевірки у водія транспортного засобу не було особистої картки водія до цифрового тахографа, а також протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, колегія суддів дійшла висновку, що спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 020260 від 24.07.2023 контролюючим органом прийнято цілком правомірно.
Стосовно доводів скаржника щодо його повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2023 року відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті на ім`я сформовано запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт № 51097/33/24-23, у якому викладено прохання прибути 24.07.2023 року ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області для участі в розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по Акту перевірки № 320602 від 23.06.2023 року.
Колегією суддів установлено, що таке запрошення контролюючим органом завчасно було надіслано на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .
Натомість, у зв`язку із неможливістю вручення поштової кореспонденції адресату органом поштового повернуто було повернуто конверт до відправника із відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
З урахуванням установлених фактичних обставин, колегія суддів зазначає, що суб`єктом владних повноважень виконано свій обов`язок із повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Однак, із незалежних від контролюючого органу причин поштова кореспонденція Позивачу вручена не було.
Між тим, суд апеляційної інстанції відмічає, що не отримання поштової кореспонденції можливе з огляду на пасивну поведінку самого ОСОБА_1 ..
Колегія суддів зауважує, що в обґрунтування власної позиції Позивач посилається на наявність формальних підстав, які, на його думку, є достатніми для визнання протиправною та скасування постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.07.2023 року № ПШ 020260.
При цьому, жодних доказів на спростування виявленого фахівцем контролюючого органу порушення до матеріалів справи не додає.
Суд апеляційної інстанції відхиляє також довід скаржника стосовно того, що спірна постанова відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.07.2023 № ПШ 020260 не містить норму законодавства, яку порушено Позивачем, адже в такому індивідуальному акті міститься посилання на абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У спірних правовідносинах транспортним засобом, який належить Позивачу здійснювалось перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що в спірному індивідуальному акті зазначено норму, яку в досліджуваних правовідносинах порушено Позивачем, а тому відповідні твердження є необґрунтованими.
Відтак, установлені в межах розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені Позивачем в апеляційній скарзі доводи.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                      М.П. Коваль

Суддя:                                                                                          Ю.В. Осіпов

Суддя:                                                                                          В.О. Скрипченко