ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2024 року
м. Харків
справа № 644/5716/21
провадження № 22-ц/818/1775/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.
учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 січня 2024 року у складі судді Бугери О.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 70360,95 грн 29 коп. та судового збору у розмірі 1178,32 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами опалення та гарячого водопостачання, але за отримані послуги в повному обсязі не сплачують, що привело до утворення заборгованості.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 січня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , солідарно, на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 12.03.2017 року по 31.05.2021 року в сумі 39083 гривні 37 копійок, 3% річних в сумі 1178 гривень 32 копійки, інфляційні витрати в сумі 2750 гривень 26 копійок, а всього 43011 (сорок три тисячі одинадцять) гривень 95 копійок. та  судовий збір в розмірі 1270 (одна тисячя двісті сімдесят) гривень 22 копійки по 635 (шістсот тридцять п`ять) гривень 11 копійок з кожного.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суми заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2013 року по 11.03.2017 року залишені без задоволення, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Рішення обґрунтовано тим, що відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, плату за надані послуги з теплопостачання вносили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість, яка з урахуванням строків позовної давності підлягає стягненню за період з 12 березня 2017 року по 31 травня 2021 року у розмірі 39083 гривні 37 копійок.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо неї та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог відносно неї.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що вона є споживачкою наданих позивачем послуг. Також зазначає, що у квартирі зареєстровано троє осіб, а тому КП «ХТМ» повинно було звернутись до усіх солідарних боржників. Вважає себе неналежною відповідачкою, оскільки договірних відносин з позивачем не має. 
До Харківського апеляційного суду надійшов відзив від КП «Харківські теплові мережі» на апеляційну скаргу. КП «Харківські теплові мережі» вважає зазначені відповідачем доводи не обґрунтованими та просить рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що суд повно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно відомостей отриманих судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі.
Звертаючись до суду з позовом КП «ХТМ» надало довідку про зареєстрованих осіб за адресою:  АДРЕСА_1 , згідно якої відповідачі зареєстровані удвох.
Відповідно до за вище зазначеною адресою відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 розрахунку на ім`я споживача ОСОБА_1 .
КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Разом з тим, згідно із законом від 30.03.2020 №540-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення»  ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023р.
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину.
Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення у за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості. 
З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги теплопостачання за період з 12 березня 2017 року по 31 травня 2021 року у розмірі 39083 гривні 37 копійок.
Також, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено,що у зв`язку з порушенням відповідачами грошового зобов`язання, яке виразилося в несвоєчасній оплаті наданих послуг з теплопостачання, позивачем нарахована 2750 гривень 26 копійок інфляційних витрат та 1178 гривень 32 копійки - 3% річних від простроченої суми боргу за три останні роки, які підлягають до стягнення.
Доводи апелянта про те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 є споживачами послуг з теплопостачання спростовуються довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 6,12).
Також,  ОСОБА_2  не надано доказів на підтвердження наявності ще зареєстрованих осіб у  житловому приміщенні  за адресою :  АДРЕСА_1 . 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2). 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд  
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 січня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року.

Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                        Ю.М. Мальований 

                                                                       Н.П. Пилипчук