Номер провадження: 33/813/1122/24
Номер справи місцевого суду: 522/21387/23 
Головуючий у першій інстанції РУсєва А.С. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Каплуна Олега Борисовича на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, таксиста, проживаючої за адресою:  АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також стягнуто в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Відповідно до адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 16.10.2023 року о 22 год. 50 хв. у м. Одеса, Італійський бульвар, 7, керував автомобілем «Nissan», державні номерні знаки НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, згідно Висновку огляду на стан алкогольного сп`яніння № 002440 від 16.10.2023 року, чим порушив вимоги п. п. «а» п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.20-21).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 02.04.2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Каплун О.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати (а.с.25-28).

Крім того, разом з апеляційною скаргою подана заява про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року, яка мотивована тим, що ОСОБА_1 дізнався про дану постанову з реєстру судових рішень, а адвокат Каплун О.Б. отримав дану постанову тільки 27.03.2024 року (а. с. 29-30).

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, у відповідності до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була ухвалена 10 січня 2024 року, однак відомості про направлення її копії та вручення ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), та практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).

Що стосується суті апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Доводи апеляційної скарги її заявник мотивує тим, що:
- ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку;
-відеозаписом, який міститься на цифровому носії інформації DVD-R диск, де зафіксовані події, що мали місце, не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
-протокол про адміністративне правопорушення був складений без присутності двох свідків.

Що стосується повідомлення правопорушника ОСОБА_1 про час і місце судового засідання в суді першої інстанції, то він був належним чином і завчасно повідомлений про час і місце судового засідання, призначеного на 10.01.2024 року, на 12.30 год., чим спростовуються його доводи про неповідомлення його про дату, час і місце судового засідання (а.с.12).
Про дату, час і місце судового засідання також був повідомлений і адвокат правопорушника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 (а.с.14-15).
В матеріалах також наявна позовна заява ОСОБА_1 , однак апеляційний суд не приймає її до уваги, оскільки в ній і позивачем, і представником позивача, і відповідачем зазначений ОСОБА_2 (а.с.13).

У судове засідання суду апеляційної інстанції, яке призначене на 23.04.2024 року на 12.00 год. правопорушник ОСОБА_1 та його представник – адвокат Каплун О.Б. також не прибули, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були сповіщені належним чином у строк, передбачений ст.277-2 КУпАП (а.с.42-зв.- 43-зв.).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху (далі – ПДР) України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД № 536352 від 17.10.2023 року (а.с.3);
- тестуванням ОСОБА_1 на алкоголь за допомогою приладу «Alcotest Drager», згідно з яким 16.10.2023 року о 23 год. 09 хв. результат тесту склав 1,68 ‰ (а.с.4);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.10.2023 року (а.с.5);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002440 від 17.10.2023 року (а.с.6);
- відеозаписом (а.с.7).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року, в порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції, не досліджених судом доказів, якими б спростовувались висновки суду 1-ї інстанції, та які не були предметом перевірки під час судового розгляду, скаржником не зазначено.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Апеляційний суд також зазначає, що склад правопорушення складає керування транспортним засобом у стані сп`яніння, з приводу перебування ОСОБА_1 саме в такому стані є результат приладу «Alcotest Drager», згідно з яким результат тесту склав 1,68 ‰ (а.с.4) та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002440 від 17.10.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на викладене, решта доводів скарги про відсутність двох свідків при проведенні огляду не може стати підставою для закриття провадження у справі, як про те стверджує апелянт, оскільки огляд проводився із застосуванням відеофіксації з нагрудних камер поліцейських, у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, у зв`язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 266 КУпАП присутність двох свідків не є обов`язковою.

Позиція представника ОСОБА_1 – адвоката Каплуна О.Б., яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.9 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,      
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Каплуна Олега Борисовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року – задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 – адвокату Каплуну Олегу Борисовичу строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Каплуна Олега Борисовича залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда