ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №335/1736/23                                 Головуючий в 1 інст. Апаллонова Ю.В.
Провадження №33/807/475/24                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кузнєцова Д.О., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 51000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 11.02.2023 року о 15-55 годині в м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 119 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм права.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що про існування оскаржуваної постанови суду йому не було відомо, оскільки жодної судової повістки з повідомленням про дату та час розгляду справи він не отримував, а тому участі в розгляді справи не приймав.
Вважає, що судом у даній справі не правильно кваліфіковано правопорушенню, оскільки на дату винесення постанови суду від 12 квітня 2023 року існувала лише одна постанова Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Звертає увагу суду, що на час розгляду справи судом 12 квітня 2024 року, існував тільки протокол, який був складений працівниками поліції 24 березня 2023 року з приводу його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за результатом розгляду якого не було постановлено жодного рішення судом. 
Отже вважає, що суд безпідставно визнав його винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки повинен був кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП та притягнути його до відповідальності в межах санкції даної статті.
На підставі вищевикладеного просить змінити постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 квітня 2024 року в частинні стягнення та накласти стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Окрім вимог щодо зміни даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на поважність причини його пропуску.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що про час та дату судового засідання належним чином судом не був повідомлений, внаслідок чого участі у розгляді справи не приймав, тому вважає, що строк пропущений з поважних причин.
У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено. 
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції направив судову повістку ОСОБА_2 , але він її не отримав і справу було розглянуто без його участі. 
Суд апеляційної інстанції враховуючи наведені обставини, дійшов до висновку, що апелянт за таких пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.
Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, присутність його захисника – адвоката Кузнєцова Д.О., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю остатнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Кузнєцов Д.О. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Кузнєцова Д.О., перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, перевіряючи законність постановленого судом рішення, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
Суддя суду першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1  оспорює постанову суду першої інстанції, виключно в частинні кваліфікації його дій, яку зроблено судом першої інстанції. 
Як вбачається із оскаржуваної постанови суду,  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинену особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Однак, визнаючи винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.130 КУпАП, суддя допустився помилки та вийшов за межі встановлені протоколом. 
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД за № 143344 від 11 лютого 2023 року вбачається, що 11.02.2023 року о 15-55 годині в м.Запоріжжя, вул. Перемоги, 119 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння , а саме звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Вказані дії кваліфіковані згідно протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня кваліфікуюча ознака повторності, що виключає правові підстави притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП. 
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суддя суду першої інстанції, посилаючись на довідку з даних підсистеми «Адмінпрактика» самостійно встановив, що ОСОБА_1 має повторність за ст. 130 КУпАП.
Водночас, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження кваліфікуючої ознаки повторності, зокрема завіреної належним чином копії постанови суду, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Отже, суд першої інстанції в постанові вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_1 адміністративного обвинувачення, оскільки самостійно кваліфікував його дії за ознакою повторності діяння, яке йому не було пред`явлено у протоколі про адміністративне правопорушення. 
При цьому, суд зобов`язаний розглядати справу лише в межах пред`явленого в протоколі обвинувачення, тобто вийшов за межі протоколу, що не припустимо, оскільки не відповідає принципам законності, змагальності та диспозитивності.
Отже, суд першої інстанції не дотримався у повній мірі вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не з`ясував повно та всебічно всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив всі докази та не оцінив їх в сукупності, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь.
Вимогами ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
На підставі викладеного, суддя апеляційного суду дійшов висновку про необхідність змінити рішення судді суду першої інстанції, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП та зменшити розмір адміністративного стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 судом першої інстанції.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 квітня 2023 року.        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 квітня 2023 року, якою на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП змінити.
Вважати, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на строк 1 (один) рік.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 335/1736/23