ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3130/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 травня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий - суддя Голяшкін  О.В.,
судді - Заїка М.М., Швед Е.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року у справі № 580/3130/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт щодо звільнення з військової служби, складений позивачем 04.04.2023 року;
- зобов`язати відповідача розглянути по суті та надати письмову відповідь позивачу на його рапорт щодо звільнення з військової служби від 04.04.2023 року;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його рідний дядько - ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду. Членів сім`ї, які проживають із ним і можуть здійснювати догляд, не має. Оскільки позивач має намір та можливість здійснювати догляд за ОСОБА_2 , а інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, відсутні, це є підставою для звільнення з військової служби згідно абз.8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абз.8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При винесенні рішення суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за своїм хворим дядьком, інвалідом ІІ групи, що підтверджено належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при розгляді справи були залучені документи від позивача, які не надавались ним до рапорту про звільнення. Також зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання щодо відсутності звернення хворого ОСОБА_2 про отримання соціальної послуги по догляду за ним до державного органу надання таких послуг.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. 
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач 07.03.2022 року призваний на військову службу відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та з 12.03.2022 року перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 01.12.2022 року (зареєстрований 02.12.2022 року за № 12886) про звільнення його з військової служби в запас на підставі пп.«г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи ОСОБА_2 та відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати догляд.
До рапорту додав копії: власного паспорта та РНОКПП; паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 ; посвідчення інваліда II групи; довідки НОМЕР_2 , довідки ЛКК від 01.09.2022 року № 428; висновку від 01.09.2022 року № 428; акту Курахівського старостинського округу від 21.10.2022 року; акту Курахівської міської ради від 25.08.2022 року; свідоцтв про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
За висновком помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 підполковника юстиції ОСОБА_4 , із наданих до рапорту солдата ОСОБА_1 документів не вбачається підстав для звільнення його з військової служби.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незвільнення з військової служби, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції входив із того, що необхідність постійного стороннього догляду за хворим рідним дядьком підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК № 189427.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно абз.8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170.
Згідно абз.2 п.14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (п. 5 Додатку 19 до Інструкції).
Предметом доказування у даній справі є наявність підстав для звільнення позивача з військової служби у період воєнного стану згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», обставини щодо яких позивач підтверджує доданими до рапорту довідками МСЕК № 189427 та ЛКК «Центр первинної медичної допомоги Курахівської міської ради» від 01.09.2022 року № 428, яким підтверджено, що ОСОБА_2 страждає хворобою за класифікатором А18.0 (Туберкульоз кісток та суглобів), за станом здоров`я є хронічно невиліковним хворим II групи інвалідності, який не може самостійно пересуватись, самообслуговуватись; потребує постійного стороннього догляду.
В контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що за визначенням, наведеним у п. 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.09.2020 року № 2136 «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я», термін «медичний висновок» розуміється як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У п. 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 року № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У п. 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичним висновком є документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 (Положення № 317).
Відповідно до п. п. 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
Таким чином, лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, слід зазначити, що Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Відповідно до п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
За приписами пп. 1 п. 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 року № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (п. 1 розділу III).
За приписами п. 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;
3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:
форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;
висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Згідно з п. 4 Інструкції, Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859.
Згідно з п. 7 Інструкції, у п. 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Відповідно до п. 9 Інструкції, Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Виходячи із визначених повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням № 1317, така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то судова колегія зазначає, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.
Підпункт «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою - або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Аналогічна правова позиці висловлена в постановах Верховного Суду від 21.02.2024 року по справі № 120/1909/23 та від 11.04.2024 року № 420/16689/23.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, позивачем до рапорту про звільнення з військової служби додано висновок «про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 01.09.2022 року № 428 (форма № 080-4/о), що виданий «Центр первинної медичної допомоги Курахівської міської ради», відповідно до якого ОСОБА_2 потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі.
Даний висновок від 01.09.2022 року № 428 за формою № 080-4/о підтверджує потребу ОСОБА_2 в наданні йому соціальної послуги з догляду.
Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-05 №189427 від 19.10.2006 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства безстроково.
Крім того, згідно з довідкою ЛКК «Центр первинної медичної допомоги Курахівської міської ради» від 01.09.2022 року № 428, ОСОБА_2 страждає хворобою за класифікатором А18.0 (Туберкульоз кісток та суглобів), за станом здоров`я є хронічно невиліковним хворим II групи інвалідності, який не може самостійно пересуватись, самообслуговуватись. Потребує постійного стороннього догляду.
Отже, необхідність здійснення стороннього догляду за ОСОБА_2 , який є інвалідом II групи, доведено відповідними документами.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.01.1978 батьком позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.06.1955 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька позивача, є ОСОБА_5 , а його матір`ю - ОСОБА_6 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 21.03.1949, батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 , а його матір`ю - ОСОБА_6 .
Отже, підтверджено, що ОСОБА_2 є рідним дядьком позивача - ОСОБА_1 .
Крім того судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа Броварського відділу ДРАЦС у Броварському районі Київської області від 28.12.2023 року № 3709/30.13-33а та, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про шлюбу ОСОБА_2 не виявлено.
Також, листом Броварського відділу ДРАЦС у Броварському районі Київської області від 04.01.2024 року № 17/30.12-31а не підтверджено наявності у ОСОБА_2 дітей.
З огляду на викладене вбачається, що особи, які за законом зобов`язані здійснювати догляд за ОСОБА_2 , відсутні.
Досліджуючи питання наявності інших осіб, що можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував, що згідно з листом Курахівської МВА від 17.01.2024 року № 01.1-17/216/МВА, компенсація фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за ОСОБА_2 , не призначалась.
Відповідно до наданої на вимогу суду Курахівською МВА інформацією (лист від 19.02.2024 року № 01.1-17/607/МВА) за адресою: АДРЕСА_1 , - зареєстрована 1 особа ОСОБА_2 , що також підтверджується даними адресної картки за вказаною адресою.
Судом встановлено, що рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (батько позивача) відповідно до довідки ЛКК «Центральна міська лікарня Новогродівської міської ради» від 12.02.2024 року № 6-2 потребує стороннього догляду.
Крім того, згідно з даними закордонного паспорта рідної сестри позивача ОСОБА_7 серії НОМЕР_6 , остання в`їхала у республіку Словаччина 08.03.2022 року. Відміток на в`їзд в Україну після цього часу закордонний паспорт не містить.
Судом також обґрунтовано враховано наявність звернення ОСОБА_2 , відповідно до якого він потребує стороннього догляду та погоджується, що такий догляд за ним здійснював рідний племінник ОСОБА_1 .
Отже, суд першої інстанції дійшов вірног висновку про відсутність інших, окрім позивача, осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , що відповідно до абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є підставою для звільнення його з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, через сімейні обставини.
Водночас, пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, вищенаведені положення закону та   правові позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи, яка за висновком лікарсько-консультативної.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -   

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      О.В. Голяшкін

Судді                                                                                            М.М. Заїка

                                                                                                     Е.Ю. Швед
Повний текст постанови складено 07.05.2024 року