ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/487/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/3501/22 Категорія:  304010000 	Биченко І.Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року	м. Черкаси	

       Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

Секретар Широкова Г.К.
учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал»;
відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
третя особа - приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Галина Володимирівна;
особа, що подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 адвокат Терещенко Сергій Іванович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Терещенко Сергія Івановича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Галина Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в :

08 листопада 2022 року ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасування запису про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 100-С/ФО відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних.
Згідно п.1.6. договору кредит надано строком на 36 місяців з 15 листопада 2018 року по 14 листопада 2021 року.
Відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов`язалась щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому п.2.1 кредитного договору.
ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжним дорученням № 875 від 15 листопада 2018 року.
ОСОБА_3 не повернула своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитом в розмірі 50232,81 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 43914,50 грн. та 6318,31 грн. заборгованості за відсотками, а також судові витрати.
Також позивачем зазначено, що ОСОБА_3 , з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору, змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
З реєстру речових прав позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 , з метою зменшення кількості належного їй на праві власності нерухомого майна, що створює перешкоди у виконанні вищезазначеного рішення суду по справі за № 703/1302/21, здійснила відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , шляхом укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 07 вересня 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В.
Позивач вважає, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири у період настання у ОСОБА_1 зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» - є фіктивним (фраудаторним), тобто укладений з метою уникнення сплати боргу. 
За наведених підстав позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 07 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Галиною Володимирівною 07 вересня 2021 року, реєстраційний номер 1097.
Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта № 1907803680000, здійснений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Галиною Володимирівною, номер запису про право власності 43834108   від 07 вересня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. по 2500,00 грн. з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» судовий збір в розмірі 2481,00 грн. по 1240,00 грн. з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  позивачем доведено, що відповідачі, як сторони нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, спрямовували свою волю на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді оспорюваним правочином.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Терещенко С.І., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 07 вересня 2021 року рішення по справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» не було прийнято. 
Вказує, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 345700 грн. за належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а станом на момент винесення судом заочного рішення від 11 жовтня 2021 року борг ОСОБА_3 позивачу становив по рішенню суду 52502,81 грн., тобто суму, яка в майже п`ять разів менша від суми договору купівлі-продажу квартири. ОСОБА_1 на момент продажу квартири не перестала бути платоспроможною.
Зазначає, що само по собі укладення правочину боржником у підозрілий період не є підставою для визнання недійсним правочину чи витребування майна, оскільки лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями боржника та наслідком таких дій є підставою для визнання правочину недійсним або витребування майна. 
16 лютого 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача – адвоката Грушевого Ю.В. надійшов відзив в якому останній просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов до вірного та обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №100-С/ФО відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 100000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних.
Згідно п.1.6. договору кредит надано строком на строком на 36 місяців з 15 листопада 2018 року по 14 листопада 2021 року.
Відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов`язалось щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому п.2.1 кредитного договору.
ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором.
07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі–продажу квартири по АДРЕСА_2 .
Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №1097.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено. 
Враховуючи ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року про виправлення описки у вказаному заочному рішенні суду, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №100-С/ФО від 15 листопада 2018 року станом на 09 квітня 2021 року у сумі 50232 грн. 81 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 грн.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені від 29 липня 2022 року, ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Підставою недійсності оскаржуваного правочину позивач вказує те, що здійснюючи продаж спірного майна, ОСОБА_1 здійснила дії направлені на ухилення від виконання рішення суду у справі № 703/1302/21, що є підставою для визнання договору купівлі - продажу від 07 вересня 2021 року недійсним.
Такими є фактичні обставини у справі, встановлені судом.
Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач посилалася на те, що оспорюваний правочин вчинений відповідачем без дійсних намірів створення правових наслідків, а з метою уникнення можливості задовольнити вимоги кредитора дарувальника за рахунок наявного в нього майна.
Так, фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, ВС у постанові від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 урахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
Так однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №2-591/11. 
У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 зазначено, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.
У даному випадку з матеріалів цієї справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 (продавець) відчужила майно на підставі спірного договору купівлі-продажу іншій особі (відповідачу ОСОБА_2 ), маючи невиконані перед позивачем зобов`язання про повернення коштів кредиту та позики. Відтак, не можна стверджувати про те, що спірний договір купівлі-продажу належним чином відповідає вимогам законодавства, адже є всі підстави стверджувати про те, що його укладено з метою уникнення можливості задовольнити вимоги кредитора продавця про стягнення коштів у спосіб звернення стягнення на наявне в неї нерухоме майно.
Одночасно колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи, на момент розгляду апеляційної скарги відповідачем не надано доказів погашення заборгованості перед позивачем після продажу зазначеної квартири, що підтверджує той факт, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від кредитного зобов`язання та виконання рішення суду про стягнення заборгованості.
Отже, висновки суду першої інстанції у даній справі про необхідність визнання недійсним оспорюваного правочину та скасування державної реєстрації прав, що ним обумовлена, є вірними та такими, що належним чином вбачаються з матеріалів справи.
Колегія відхиляє посилання скаржника на те, що спірний договір купівлі-продажу є дійсним, адже врахувавши наявність судового спору щодо стягнення з ОСОБА_3 , ( ОСОБА_1 ) на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» грошових коштів, а також обставини укладення оспорюваного договору, за яким ОСОБА_6 , будучи обізнананою про наявність судового спору про стягнення з неї кредитної заборгованості, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 21 квітня 2021 року, а правочин вчинено 07 вересня 2021 року, відчужила належне їй нерухоме майно, суд першої інстанції обгрунтовано кваліфікував оспорюваний правочин як фраудаторний, тобто вчинений на шкоду кредитору.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що після укладення спірного договору ОСОБА_1 лишилась повністю платоспроможною, адже стороною позивача надані документи про відсутність офіційних доходів у відповідача, що не спростовано останнім. 
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що з листа приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області від 07.08.2023 року № 6093 з 18 січня 2022 року на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 68213517 з примусового виконання виконавчого листа № 703/1302/21 від 05 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія» «Віва Капітал» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 100-С/ФО від 15.11.2018 року станом на 09.04.2021 року у сумі 50232 грн. 18 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 грн. 00 коп., а всього 52502 грн. 81 коп. 
За період з 18.01.2022 року по 07.08.2023 року в рамках виконавчого провадження була стягнута сума 31 грн. 45 коп., яка відповідно до п.2 ч.1 ст.45 ЗУ «Про виконавче провадження» перерахована на компенсацію витрати виконавчого провадження. Крім того судом встановлено, що боржниця не отримує дохід, відкриті рахунки в банківських та фінансових установах відсутні. Кошти на користь стягувача за рішенням суду в рамках виконавчого провадження № 68213517 не перераховувалися (а.с. 80-84).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року у даній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2 – адвоката Терещенко Сергія Івановича  залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 09 травня 2024 року.

Судді