справа № 369/4627/23                                       головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/3594/2024               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
05 червня 2024 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Лобоцької В.П.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання протиправним відмову, визнання попередніх договорів припиненими, стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення штрафу, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправною відмову ОСОБА_1 від зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку № 4807 від 04 листопада 2021 року; визнати протиправною відмову ОСОБА_1 від зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки № 4806 від 04 листопада 2021 року; визнати попередній договір купівлі-продажу житлового будинку № 4807 від 04 листопада 2021 року припиненим, у зв`язку з невиконанням його умов ОСОБА_1 ; визнати попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4806 від 04 листопада 2021 року припиненим, у зв`язку з невиконанням його умов ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачені грошові кошти в розмірі 389 229,35 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2021 року між позивачем та ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. За даними договорами відповідач зобов`язувався побудувати житловий будинок на земельній ділянці загальною площею 0,168 га (після об`єднання двох земельних ділянок з присвоєнням їй кадастрового номеру) в с. Дмитрівка. На виконання умов попереднього договору, ним внесені авансові платежі: 04 листопада 2021 року - 198 970,51 грн., що в еквіваленті становить 7 603,00 доларів США, та 65 948,40 грн., що в еквіваленті становить 2 520 доларів США. Натомість відповідач у порушення вимог чинного законодавства та взятих на себе обов`язків будівництво не здійснює, акти приймання-передачі робіт не складає і не направляє, тому він призупинив оплату за попереднім договором, тобто, саме через неправомірне порушення відповідачем своїх обов`язків по передньому договору. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою розірвати попередній договір та повернути кошти, але отримував неправомірні відмови. Вказав, що у встановлений законом строк основний договір не був укладений, зобов`язання припинились через невиконання їх відповідачем, тому остання також зобов`язана повернути йому сплачений аванс в розмірі 10 123 доларів США, що в еквіваленті становить 389 229,35 грн.
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь штраф за попереднім договором в розмірі 722 304,00 грн. 
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладені попередні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. На виконання цих договорів між нею та ТОВ «КГЛ ГРУП» укладений договір підряду №3 від 23 листопада 2021 року. Станом на 20 лютого 2022 року був виконаний перший етап будівництва - спорудження фундаменту житлового будинку, про що складено акт №1 приймання підрядних робіт та акт приймання-передачі виконаних робіт. Через введення воєнного стану даний акт не зміг бути направлений ОСОБА_3 . Після відновлення своєї діяльності, у липні 2022 року ОСОБА_1 намагалась провести перемовини щодо виконання умов попереднього договору. Але домовленості сторони не досягли. У зв`язку з відмовою ОСОБА_3 виконувати свої зобов`язання за попереднім договором, 20 грудня 2022 року направлено повідомлення про розірвання попередніх договорів в односторонньому порядку. Укладені попередні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки є удаваними договорами, позаяк були вчинені задля приховання сторонами іншого договору, а саме договору підряду. Так, попереднім договором встановлено, що відповідач має збудувати житловий будинок на земельній ділянці, при чому специфікація будинку затверджена ОСОБА_3 , та обов`язковим додатком є додаток Стадій будівництва, порядок прийняття виконаних робіт. Тому, позивач фактично замовив будівництво житлового будинку за своїм вподобанням, погодив графік сплати коштів фактично по певній стадії готовності, та укладені договори - договір підряду. Оскільки ОСОБА_3 порушив умови договору щодо оплати вартості робіт, тому на підставі ст. 886, ст. 549 ЦК України, п.п.3, 9, 11 попереднього договору має сплатити штраф в розмірі 10% від загальної вартості житлового будинку - 19 088 доларів США, що становить 722 304,00 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачені грошові кошти в розмірі 389 229,35 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов - задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, у задоволенні якого судом було відмовлено. При цьому, суд першої інстанції проігнорував те, що зазначеним клопотанням було заявлено про виклик спеціаліста для огляду доказів, без фактичного огляду та безпосереднього сприйняття суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у нього спеціальних знань для встановлення факту наявності фундаменту, що свідчить про упередженість суду першої інстанції в оцінці доказів. Не погоджуючись із запропонованим відповідачем спеціалістом або ж вважаючи, що його участі не достатньо, суд першої інстанції не був позбавлений можливості залучити інших учасників судового процесу. Відтак, відмовивши у задоволенні зазначеного клопотання, суд першої інстанції фактично відмовив у прийнятті доказів, з підстав, не передбачених законом, усунувся від їх дослідження, не дотримався приписів ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції, визнавши спірні договори попередніми договорами, навів доволі суперечливі мотиви, які не узгоджуються між собою, не зміг правильно визначити предмет доказування, неправильно кваліфікував відносини сторін, які випливають зі встановлених обставин. Суд першої інстанції встановив факт того, що спірними договорами між сторонами існують не лише зобов`язання укласти основні договори у майбутньому, а й збудувати житловий будинок, об`єднати земельні ділянки, дійшов протилежного до встановлених обставин висновку, що між сторонами дійсно укладені попередні договори. Договорами передбачена оплата кожного виконаного етапу робіт окремо, а визначальною умовою укладення основних договорів купівлі-продажу фактично є оплата ОСОБА_3 повної вартості будівництва на дату укладення основного договору купівлі- продажу. Окрім того, вартість робіт, визначена п. 3 попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та п. 3 попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки фактично становить сукупну вартість кожного виконаного етапу робіт, і дані положення обох договорів неможливо розглядати окремо одне від одного. Відтак, з огляду на все наведене вище, та враховуючи, що попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку від 04 листопада 2021 року передбачено обов`язок відповідача збудувати житловий будинок, що замовлений ОСОБА_3 та будується спеціально та відповідно до його побажань та вподобань на обраній ОСОБА_3 земельній ділянці, передбачено обов`язок ОСОБА_3 оплачувати кожний виконаний етап робіт окремо, передбачено порядок прийняття виконаних робіт ОСОБА_3 та відповідальність ОСОБА_3 за порушення зобов`язання з оплати виконаних робіт, випливає висновок, що сторони попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 листопада 2021 року та попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2021 року узгодили та погодили всі істотні умови, що є необхідними під час укладення договору будівельного підряду та які не є умовами, що узгоджуються сторонами під час укладення попередніх договорів, що в свою чергу дає підстави стверджувати, що внутрішня воля сторін була спрямована саме на укладення договору будівельного підряду, а не попередніх договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Відтак, суд першої інстанції неправильно визначив предмет доказування у справі, безпідставно включив до нього безліч обставин, що не підлягали доказуванню взагалі, на які сторони не посилалися як на підставу своїх вимог, порушив норми процесуального права, зокрема принцип змагальності цивільного судочинства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, вибірково підійшов до оцінки доказів та не здійснив оцінку всіх доказів у справі, наслідком чого стала неправильна кваліфікація правовідносин між сторонами справи, навів суперечливі мотиви ухвалення оскаржуваного рішення, які не узгоджуються між собою.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує про те, що судом першої інстанції відповідно до положень чинного цивільного законодавства України, правомірно встановлено та зазначено в рішенні, що оспорювані попередні договори купівлі-продажу не було укладено сторонами з метою, зокрема для уникнення сплати обов`язкових платежів, що встановлені для договорів підряду (господарюючі суб`єкти), а дійсна воля сторін договору була спрямована саме на купівлю-продаж спірного майна, тому відсутні підстави для визнання укладених між сторонами попередніх договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки удаваним правочином та визнання, що між вказаними сторонами було фактично укладено договір будівельного підряду та відмовлено у задоволені зустрічного позову. Оскільки позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів удаваності попередніх договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, тому у суду відсутні підстави для застосування ст. 886 ЦК України (порушення своїх обов`язків замовником) та стягнення з відповідача за зустрічним позовом будь-яких штрафних санкцій. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О.
За попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку сторони зобов`язуються до 31 квітня 2022 року включно укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, що буде збудований продавцем на земельній ділянці, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, площею 0,168га (продавець зобов`язується об`єднати дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3222484400:09:004:5541, 3222484400:09:004:5539, в одну, яка буде становити 0,168 га та присвоїти їй кадастровий номер) (п.1 попереднього договору).
В рахунок належних за Основним договором купівлі-продажу житлового будинку платежів покупець повинен сплатити продавцю гарантійний внесок   в сумі 198 970,51 грн., що за комерційним курсом становить 7603 дол. США (п.2.1).
За попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки сторони зобов`язуються до 31 квітня 2022 року включно укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, площею 0,168га (п.1 попереднього договору).
В рахунок належних за Основним договором купівлі-продажу житлового будинку платежів покупець повинен сплатити продавцю гарантійний внесок в гривні в сумі 65 948,40 грн., що за комерційним курсом становить 2520 дол. США (п.2.1).
На підтвердження сплати коштів ОСОБА_3 надав заяву про повний розрахунок, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О.
 Сплата ОСОБА_3 вищевказаних коштів у розмірі еквівалентному долару США на день  оплати, а саме щодо житлового будинку - 198 970,51 грн. та щодо земельної ділянки - 65 948,40 грн. сторонами не заперечується.
Таким чином, за умовами договорів відповідач зобов`язувався збудувати житловий будинок, об`єднати земельні ділянки до 31 квітня 2022 року, та договір купівлі-продажу нерухомого майна мав бути укладений та  нотаріально посвідчений не пізніше 31 квітня 2022 року (п.1 попередніх договорів).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передав відповідачу суму коштів в розмірі еквівалентній 10 123 дол. США, як авансовий платіж в рахунок сплати вартості об`єкту нерухомого майна, однак основний договір купівлі-продажу не був укладений, тому   наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача внесеного позивачем авансу. Доказів того, що станом до 31 квітня 2022 року була можливість у відповідача укласти основний договір, а позивач ухилявся від його укладення, матеріали справи не містять. Оскільки позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів удаваності попередніх договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки - відсутні   підстави для застосування ст. 886 ЦК України (порушення своїх обов`язків замовником) та стягнення з відповідача за зустрічним позовом будь-яких штрафних санкцій.
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та постановах Верховного Суду, від 21.02.2018 у справі №910/12382/17, від 03.08.2022 у справі №910/6232/21 та від 14.02.2023 у справі №910/15531/21 відзначено, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором в частині повідомлення позивача про закінчення першого етапу будівництва не виконав, відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт у встановлений попереднім договором строк не направив, а тому у позивача не виникло обов`язку продовжувати оплати.
Посилання відповідача на військовий стан, у зв`язку з чим акт приймання-передачі виконаних робіт не міг бути належним чином направлений позивачеві, апеляційний суд не бере до уваги виходячи з наступного.
Частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборноі? сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарськоі? діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
До кожноі? окремоі? заяви додається окремии? комплект документів.
Тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборноі? сили) покладении? на заявника.
За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборноі? сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборноі? сили).
Належним підтвердженням відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат ТПП України про настання форс-мажорних обставин, який в матеріалах справи відсутній.
Судом встановлено що, у визначений у попередньому договорі строк до 31 квітня 2022 року, основний договір купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було укладено і станом на цю дату будинок не був збудований.
Попередній договір автоматично припиняється у разі не укладення основного договору у встановлений у попередньому договорі строк, причому це не залежить від причин пропущення цього строку (вина, ухилення сторони чи сторін, тощо). Відповідна позиція щодо застосування ст. 635 ЦК України висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 року у справі №607/15301/18.
Укладений між сторонами попередній договір має чітко встановлений строк, в який мав бути укладений основний договір купівлі продажу, а саме до 31 квітня 2022 року включно. У вказаний строк основний договір купівлі-продажу житлового будинку не укладено.
У пунктах 8 та 9 попереднього договору врегульовано питання не укладення основного договору у визначений строк як з вини покупця, так і з вини продавця.
Відтак, оскільки основний договір не укладений у погоджений сторонами в попередньому договорі строк і попередній договір через це припинився, ціль та підстави для зберігання відповідачем сплачених позивачем коштів припинилися 01 травня 2022 року (наступний день за днем в який мав бути укладений основний договір) та на протязі одного місяця (травня 2022 року) продавець зобов`язаний був повернути покупцю одержану суму авансу у розмірі 389 229,35 грн., підстави для зберігання якого відпали.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача 389 229,35 грн., оскільки основний договір купівлі-продажу житлового будинку в обумовлений сторонами строк укладений не був, тому передана ОСОБА_3 ОСОБА_1 грошова сума є авансом та підлягає поверненню позивачу.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16-ц (провадження № 61-513св18), від 01 вересня 2020 року у справі № 522/15584/17 (провадження № 61-18085св19), 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19), від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц (провадження № 61-6475св20) та інших.
Щодо зустрічного позову, апеляційний суд зазначає наступне.
Зустрічний позов заявлено про стягнення з ОСОБА_3 штрафу за попереднім договором купівлі продажу житлового будинку від 04 листопада 2021 року в сумі 722 304,00 грн., нарахованого за неналежне виконання ним своїх зобов`язань за Попереднім договором в частині гарантійного внеску чи будь-якої його частини згідно п. 3 попереднього договору більш ніж на 30 календарних днів.
Відповідно до п. 11 Попереднього договору купівлі продажу житлового будинку від 04 листопада 2021 року, у випадку порушення Покупцем строків сплати гарантійного внеску чи будь-якої його частини згідно п. 3 попереднього договору більш ніж на 30 календарних днів, Продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10 % від загальної вартості житлового будинку.
Зі змісту зустрічного позову вбачається, що Продавець нараховує Покупцю штраф у розмірі 722 304,00 грн. за неналежне виконання ним своїх зобов`язань за Попереднім договором в частині гарантійного внеску чи будь-якої його частини згідно п. 3 попереднього договору більш ніж на 30 календарних днів.
          Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.
Враховуючи, що попередній договір купівлі продажу житлового будинку від 04 листопада 2021 року не був виконаний у встановлений строк  з вини відповідача - зустрічні позовні вимогу не підлягають задоволенню,  чому надав вірну оцінку суд першої інстанції.
Так, в порушення п. 3.1 попереднього договору до 31 квітня 2022 року відповідач  з моменту закінчення першої стадії будівництва не направив позивачу на електронну адресу, зазначену в п. 15 Попереднього договору Акт виконаних робіт.
За змістом  п. 3 Попереднього договору, обов`язок сплати чергового платежу у розмірі 40% вартості будівництва  виникає у позивача лише після отримання вищезазначеного повідомлення та Акту виконаних робіт. 
Оскільки таке повідомлення, до моменту, коли сторони зобов`язувались укласти основний договір купівлі-продажу, а саме до 31 квітня 2022 року не надійшло, у позивача не було обов`язку сплачувати відповідачу будь-які кошти.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові підстави для стягнення штрафу з Покупця на користь Продавця відсутні, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення штрафу в сумі 722 304,00 грн. у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги в частині удаваності попереднього договору, апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили
У відповідності до ст. 235 ЦК України  Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.  Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.   Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.  
Оскаржуючи судове рішення,  та зазначаючи про удаваність попереднього договору купівлі-продажу, відповідач не звернула уваги, що жодних вимог про визнання вказаного правочину удаваним вона не заявляла, доказів на підтвердження волі позивача на укладення попереднього договору для приховування іншого правочину не подавала. Судового рішення, яке б набуло законної сили про визнання  попереднього договору удаваним не ухвалювалось.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги понесені відповідачем судові витрати   компенсації не підлягають.
Керуючись  ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК  України , апеляційний суд,-   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
          Повне судове рішення виготовлене  10 червня 2024 року.
 
Головуючий                                                                            Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                          Кашперська Т.Ц.
                                                                
                                                                                                     Яворський М.А.