Номер провадження: 22-ц/813/4288/24 
Справа № 522/21435/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою адвоката Смирнова Андрія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеса з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказував, що спадкодавець ОСОБА_3 це рідна бабуся сторін. 28.02.2017 року та 28.04.2017 року було два рази укладено заповіт на відповідачку, але у той час ОСОБА_3 вже не могла керувати своїми діями. В січні 2017 року медичні працівники зазначали наступні захворювання: енцефалопатія об`ємне утворення, онкохворобу та інше. Заповіт 28.04.2017 року вже було засвідчено у присутності свідків. Квартира у котрій проживала померла є комунальною. До оформлення цих заповітів спадкодавець погано себе почувала та впала на вулиці, у зв`язку з чим перебувала у лікарні на стаціонарному лікуванні у період 2016-2017 року, що у свою чергу підтверджується долученими медичними довідками. ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_3 погано себе почувала та мала фізичної змоги власноруч доглядати за собою. Після смерті ОСОБА_3 батько позивачка ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на що нотаріус відповів, що є два заповіти на відповідачку, на підставі цього було подано позовну заяву до суду, бо померла не могла розуміти значення дій в силу своєї хвороби, бо цей стан був в померлої ще задовго до заповітів, в неї було онкозахворювання кори головного мозку (т. 1, а.с. 2-30).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання: Чи могла ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент підписання нею заповітів 28.02.2017 року та 28.04.2017 року?; Чи знаходилась ОСОБА_3 28.02.2017 року та 28.04.2017 року під впливом будь-яких ліків, дія яких могла призвести до того, що у ці дні (28.02.2017 року та 28.04.2017 року), під час складання заповітів, вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?. Проведення експертизи доручити експертам Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Оплату за проведення експертизи покласти на позивача. Надати у розпорядження експерта матеріали цивільної справи, у яких також знаходиться медична документація, а саме: копії карт виклику швидкої допомоги № 177 від 19.01.2017 року, № 367 від 27.04.2017 року, № 474 від 01.05.2017 року, № 200 від 20.05.2017 року, № 202 від 20.05.2017 року, № 392 від 20.05.2017, а також медичні карти № 716/73 та № 87. Строк проведення експертного дослідження визначити – 3 місяці та провадження у справі зупинити на час проведення експертизи (т. 2, а.с. 207-212).
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Смирнов Андрій Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції було повністю проігноровано доводи апелянта, у результаті чого ухвала суду не є вмотивованою та обґрунтовано. Разом з тим, в ухвалі не зазначено належних підстав задля призначення повторної експертизи, враховуючи, що судово-психіатрична експертиза вже декілька разів призначалася по справі, проте не відбувалася з огляду на недовіру позивача до експертної установи. До того ж, ОСОБА_2 жодним чином не підтверджено заявлені доводи та недовіру до експертів Одеської Філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (т. 3, а.с. 1-5).
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 26.02.2024 року було відкрито апеляційне провадження (т. 3, а.с. 9-11) та призначено справу до розгляду (т. 3, а.с. 12).
Сторони своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, причини такої неявки суду не повідомлено. Будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи та/або розгляду за відсутності на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було складено відповідний актовий запис № 5661 (т. 1, а.с. 12).
Померлою ОСОБА_3 на ОСОБА_1 було складено та підписано заповіти від 28.02.2017 року та 28.04.2017 року.
Згідно пояснень позивача, його померла бабуся по лінії батька, який був первісним позивачем ( ОСОБА_4 ) – ОСОБА_3 хворіла, знаходилась на стаціонарному лікуванні з 16.12.2016 року по 27.12.2016 року (виписка з історії хвороби № 5382) та у нейрохірургічному відділенні КУ «МКЛ № 1» з 20.01.2017 року по 10.02.2017 року (виписка-епікриз № 716), діагноз «рак головного мозку», та за своїм діагнозом не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
Посилаючись на зазначені обставини, оспорюючи складені заповіти на ім`я ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду із відповідним клопотанням про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи.
Приймаючи оскаржуване рішення щодо задоволення клопотання позивача та призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що задля повної перевірки обставин справи необхідні спеціальні знання в галузі медицини. Встановлення вказаних обставин є необхідним для повного та всебічного розгляду справи, оскільки без їх встановлення неможливо встановити чи могла ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент підписання нею заповітів та чи знаходилась остання під впливом будь-яких ліків, дія яких могла призвести до того, що у дні підписання заповітів, вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому проведення експертизи буде доцільним, а її висновок матиме суттєве значення для вирішення справи по суті.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Матеріалами справи встановлено, що предметом позову в даній справі є визнання недійсними заповітів, складених 28.02.2017 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 померлою ОСОБА_3 . 
Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами щодо визнання недійсними заповітів, позивач стверджував, що померла ОСОБА_3 в момент їх складення не могла в повній мірі усвідомлювати свої дії, у зв`язку із наявністю в останньої онкозахворювання. Зазначені посилання в свою чергу також було підставами для звернення позивача до суду із відповідним клопотанням про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, метою якої відповідно було встановлення чи могла померла розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент підписання оспорюваних заповітів.
У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року по справі № 496/4851/14, наведено висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Згідно правової позиції, наведеної Верховним Судом у постанові від 30 серпня 2023 року по справі № 317/1029/20, «за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи». 
При цьому, за змістом положень ст.ст. 102, 103 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи та потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановлення відповідних обставин є неможливим, суд призначає по справі експертизу. Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (ст. 105 ЦПК України).
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення, зважаючи на предмет позову в даній справі, що в свою чергу свідчить про обов`язковість проведення експертизи в даній категорії справ, доводи апелянта щодо безпідставного задоволення судом першої інстанції клопотання позивача про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи відхиляються апеляційним судом.
Стосовно посилань апелянта на повторність призначення експертизи по справі, слід зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що вперше по справі було призначено експертизу ухвалою від 21.11.2018 року за клопотанням позивача – ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер та у зв`язку зі смертю якого ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 13.05.2021 року було закрито провадження по справі. Саме за вказаних обставин, а саме смерті позивача та виникнення необхідності вчинення судом першої інстанції дій, спрямованих на витребування необхідних даних для подальшого розгляду справи, експертизу по справі проведено не було, вартість проведення якої в свою чергу було в повній мірі сплачено позивачем по справі – ОСОБА_4 . В подальшому, згідно матеріалів справи, у зв`язку із оскарженням ОСОБА_2 ухвали суду про закриття провадження по справі, цивільна справа перебувала в провадженні апеляційного суду та постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 12.05.2022 року дана ухвала суду була скасована, із направленням справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 09.06.2022 року справу було повернено до суду першої інстанції. 17.10.2022 року безпосередньо у підготовчому судовому засіданні представник позивача – ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про призначення по справі експертизи, яке ухвалою від 15.06.2023 року було задоволено та призначено по справі відповідну експертизу. Проте дана експертиза також проведена не було, у зв`язку з несплатою вартості проведення даної експертизи, із вартістю якої в свою чергу позивач не погодився, посилаючи при цьому на повну сплату вартості експертизи призначеної ухвалою від 21.11.2018 року, в тому числі звертаючись до суду із клопотанням щодо проведення такої експертизи в іншій установі. Відповідно, наявними матеріалами справи в свою чергу встановлено, що посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої в свою чергу є необхідним в даній категорії справ, проведена не була, а тому посилання апелянта на повторність є безпідставним.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені апелянтом доводи не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, будь-яких інших обґрунтованих та достатніх апелянтом наведено не було, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення та оскаржувана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Смирнова Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                  А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький