УХВАЛА
 
20 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 552/3826/23
провадження № 61-8419ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Київський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення заборгованості зааліментами та пені за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами у розмірі 11 949,39 грн, та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 76 551,34 грн.
Київський районний суд м. Полтави рішенням від 19 грудня 2023 року позов задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 949,39 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Полтавський апеляційний суд постановою від 09 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2023 року у частині розміру пені та судового збору - змінив.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3 979,36 грн замість стягнутих 11 949,39 грн.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 
2023 року - залишив без змін.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
У травні 2024 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 травня 2024 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно            до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства,                                      та не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                    у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано               на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Касаційна скарга не містить посилань на виняткові обставини, які можуть слугувати підставою для касаційного оскарження судового рішення, ухваленого у малозначній справі про стягнення аліментів, та які передбачені підпунктами а), б), в), г) пункту 
2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Отже, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником ненаведені, а колегія суддів наявність таких винятків не встановила.
З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке ухвалене у малозначній справі та непідлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційноюскаргоюОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 травня 
2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості зааліментами та пені за прострочення сплати аліментів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров