ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 0809/5034/2012
провадження № 61-16862св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів:Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна», ОСОБА_2 , Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду 
м. Запоріжжя від 07 вересня 2023 року у складі судді Сінєльніка Р. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року 
у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Полякова О. З.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
1.           У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом товариства 
з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
2.           Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя 
від 16 жовтня 2012 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року 
№ ML-200/857/2008 у розмірі 1 456 271,38 грн та вирішено питання розподілу судових витрат. 
3.           На виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (далі - ВДВС) знаходиться два виконавчих провадження щодо ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
від 21 березня 2008 року № ML-200/857/2008, а саме № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення коштів з ОСОБА_2 ; № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса 
Бондар І. М. від 05 жовтня 2013 року № 4250 щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_2 .
4.           Відповідно до договору факторингу від 11 листопада 2021 року 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс» (далі - ТОВ «ФК «Карточка плюс») право вимоги за кредитним договором від 21 березня 
2008 року № ML-200/857/2008, а ТОВ «ФК «Карточка плюс» згідно з договором про відступлення прав вимоги (цесія) від 11 листопада 2021 року відступило право вимоги за кредитним договором від 21 березня 2008 року 
№ ML-200/857/2008 ОСОБА_1 .
5.           Посилаючись на викладене, заявник просив суд замінити сторону 
у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 з первісного стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ОСОБА_1 .
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
6.           Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 
2023 року закрито провадження в частині вимог ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.
7.           Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 
2023 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 01 листопада 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відмовлено.
8.           Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження № НОМЕР_1, суди виходили з того, що заявник не надав доказів, які б підтверджували правові підстави переходу права вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «ФК «Карточка плюс». Інформація щодо заміни стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 в матеріалах справи відсутня.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9.           У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
10.        23 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року за результатами апеляційного перегляду вказаної ухвали.
11.        Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які 
у грудні 2023 року надійшли до Верховного Суду. 
12.        Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
13.        Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження.
14.        Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження. 
15.        Відмовивши у задоволенні клопотання про витребування доказів, суд першої інстанції проігнорував як доказ наявності у заявника права вимоги копію договору про відступлення прав вимоги (цесія) від 11 листопада 
2021 року, де у пункті 1.1. повністю наведений механізм передання права вимогивід ТОВ «ОТП Факторинг» до ТОВ «ФК «Карточка плюс».
16.        Вказує, що апеляційний суд безпідставно не врахував як доказ лист 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 25 серпня 2023 року вих. № 136004284, який також повністю підтверджував наявність підстав для заміни стягувача.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи встановлені судами
17.        Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя 
від 16 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № ML-200/857/2008 у розмірі 1 456 271,38 грн та вирішено питання розподілу судових витрат. 
18.        11 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Карточка плюс» та 
ОСОБА_1 , укладено договір відступлення прав вимоги (цесія) згідно 
з яким ТОВ «ФК «Карточка плюс» відступило ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором від 21 березня 2008 року № ML-200/857/2008.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
19.        Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
20.        Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
21.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
22.        Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника 
у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
23.        Згідно із частинами першою-другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
24.        Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
25.        Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
26.        Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор 
у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
27.        Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та 
статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
28.        Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
29.        Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги (див. постанови Верховного Суду від 01 квітня 
2020 року у справі № 344/14408/15-ц, від 29 червня 2022 року у справі 
№ 2-2830/10).
30.        По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи 
з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
31.        Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суди виходили з того, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року 
заборгованість із ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак доказів, які б підтверджували правові підстави для переходу права вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» заявником не надано, інформація щодо заміни стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відсутня.
32.        Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 передчасними, враховуючи наступне.
33.        Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження
№ 14-308цс18).
34.        Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі
№ 916/2286/16 зазначено, що, вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74 - 79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
35.        Судами встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року позов задоволено. Стягнуто 
з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № ML-200/857/2008 у розмірі 1 456 271,38 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
36.        Згідно з договором про відступлення прав вимоги (цесія) 
від 11 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Карточка плюс» відступило право вимоги за кредитним договором від 21 березня 2008 року № ML-200/857/2008 ОСОБА_1 . 
37.        Згідно пункту 1.1. Договору про відступлення прав вимоги (цесія) право вимоги у ТОВ «ФК «Карточка плюс» виникло на підставі договору 
купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг України», та договору факторингу 
від 11 листопада 2021 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 
і ТОВ «ФК «Карточка плюс».
38.        З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові
від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, від яких не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року 
у справі № 206/4841/20, договір відступлення прав вимоги (цесія) 
від 11 листопада 2021 року є оспорюваним правочином, тобто правочином, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна з його сторін або інша зацікавлена особа можуть оспорити цей правочин з підстав, передбачених законом.
39.        Разом із тим відомостей про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11 листопада 2021 року між ОСОБА_1 
і ТОВ «ФК «Карточка плюс» матеріали справи не містять.
40.        Крім того первісний стягувач (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») був повідомлений про розгляд заяви ОСОБА_1 , однак жодних заперечень проти цієї заяви судам не подав, більш того у листі від 25 серпня 2023 року вих. № 136004284 фактично підтвердив відступлення свого права вимоги за кредитним договором від 21 березня 2008 року № ML-200/857/2008.
41.        Разом із тим, Верховний Суд наразі позбавлений можливості самостійно вирішити питання заміни стягувача, оскільки судами не встановлено всіх обставин від яких залежить вирішення цього питання. 
42.        Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання (див. висновки Верховного Суду 
у постановах від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 11 березня 
2021 року у справі № 910/2954/17).
43.        У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду зазначила (пункти 27-130), що реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється 
з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення 
в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення 
з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
44.        У матеріалах справи наявний лист від 04 вересня 2023 року Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі (а. с. 94-96), який містить суперечливі відомості щодо виконання виконавчого листа виданого 
31 жовтня 2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 
1 459 490, 38 грн.
45.        Так, у вказаному листі Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі 
є посилання на те, що 28 липня 2020 року головним державним виконавцем Кеніх О. Й. виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).
46.        Однак в цьому ж листі Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі серед іншого є посилання і на те, що 22 листопада 2021 року головним державним виконавцем Кеніх О. Й. виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення), - згідно повідомлення стягувача, лист вих. 136004284 від 18 листопада 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», сума боргу сплачена у добровільному порядку.
47.        У разі, якщо вказана інформація є достовірною та стосується виконавчого провадження щодо виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року у справі № 0809/5034/2012, закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду 
у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 та положення абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», має істотне значення для правильного вирішення заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача.
48.        Однак суди попередніх інстанцій вказаних обставин не перевірили та заходів до усунення суперечливих відомостей викладених у листі Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі не вжили.
49.        Суд касаційної інстанції в силу положень статті 400 ЦПК України не має повноважень встановлювати обставини справи або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, вирішувати питання про достовірність доказів та надавати їм оцінку.
50.        Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
51.        Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд 
є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
52.        Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 
У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
53.        Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
54.        Оскільки розгляд справи не закінчено, питання розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.           Постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 
2023 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович