ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6113/24 Справа № 202/21917/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К.Л. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Плетенко Кристина Юріївна, на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В: 

               У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
               В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29.07.2016 року між відповідачем та ТОВ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № С01.180.72806. 07.07.2023 року між ТОВ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 16604,02 грн., з яких 6877,36 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9726,66 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
               Враховуючи наявність боргу у відповідача перед новим кредитором, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищевказану заборгованість за кредитним договором.
               Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено повністю. 
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С01.180.72806 від 29.07.2016 року у розмірі 16 604 грн 02 коп., з яких 6 877,36 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 726,66 грн - сума заборгованості за відсотками.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2684 грн.
               Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Плетенко К.Ю., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
               Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав. 
               Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
               Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
               Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
               Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ідея Банк», на підставі заяви відповідача, було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С01.180.72806, відповідно до якого відповідач відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні з максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 200000 грн (а.с. 5-8).
               07.07.2023 року між ТОВ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 05052023 (а.с. 16-18).
               Згідно наданого позивачем Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року (а.с. 18), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № С01.180.72806 у розмірі 16604,02 грн, з яких 6877,36 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9726,66 грн - сума заборгованості за відсотками, що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 73).
               Згідно виписки по картці № 26201005575924.980 від 07.07.2023 року (а.с. 66-72), відповідач активно користувався кредитною карткою в період з 01.08.2016 року по 25.04.2019 року та здійснював погашення заборгованості.
               Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок укладення договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а оскільки ОСОБА_1 як позичальник свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, вона підлягає стягненню з нього на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
               Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, оскільки перший платіж по кредиту боржник мав внести до 29.08.2016 року, але його не вніс, то строк позовної давності почав свій перебіг з цього моменту і закінчився 29.08.2019 року, а позов до боржника подано лише у 2023 році, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.
               Статтями 256-257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
               Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
               Як вбачається з п. 6 угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С01.180.72806 від 29.07.2016 року сторони у письмовій формі погодили строк позовної давності у 10 років (а.с. 6).
               Таким чином, строк позовної давності на момент звернення позивача до суду з позовом не сплив.
               Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
               Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
               Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.                 Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Плетенко Кристина Юріївна, — залишити без задоволення.
       Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко