П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 523/11370/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року (суддя Радчук А.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 09.10.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Одеській області, Суворовський відділ №5156 щодо не оформлення ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;
зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Одеській області, Суворовський відділ №5156 оформити та видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992№2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР;
зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби у Одеській області, Суворовський відділ №5156 вилучити усі данні ОСОБА_1 з Єдиного Державного демографічного реєстру.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Суворовського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ ДМС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оформлення та видача паспорта громадянина України особі здійснюється відповідно до ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 та Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456.
Також апелянт вважає, що відповідачем не було порушено прав або інтересів позивача, оскільки 10.06.2023 р. Суворовський відділ у межах строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян», надав позивачу письмову відповідь з відповідними роз`ясненнями щодо отримання паспорта громадянина України. У наданій відповіді Суворовський відділ роз`яснив, зокрема, що за наказом МВС України №456 від 06.06.2019 року, органи міграційної служби оформлюють та видають паспорт громадянина України зразка 1994 року лише за рішенням суду.
Апелянт також зазначив, що дана справа №523/11370/23 не є типовою відносно зразкової справи №806/3265/17 з огляду на різний предмет спору. Так, предметом спору зразкової справи є порушене право особи мати паспорт у альтернативній формі книжечки, яка не надавала згоду на обробку персональних даних, оскільки за своїми релігійними переконаннями побоюється настання «тяжких» негативних наслідків в результаті майбутнього внесення персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру та присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі.
Крім того позивача вже було документовано паспортом громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки № НОМЕР_1 , дата видачі 21.05.2019 р., орган видачі 5116 та при оформленні паспорту громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки він надав згоду на обробку персональних даних, цей паспорт виданий засобами ЄДДР з одночасним формуванням Унікального номеру запису в Реєстрі (далі УНЗР), використання яких не завдало жодної шкоди його приватному життю, що свідчить про відсутність так званих «побоювань», оскільки УНЗР уже сформований.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позиція позивача полягає в тому, що документування паспортом у формі ID-картки порушує вимоги Конституції України, оскільки фактично є втручанням в особисте життя людини, так як передбачає збір та зберігання цифрової інформації. Оскільки позивач не бажає передавати свої біометричні дані, зокрема через релігійні переконання, то він має право отримати паспорт громадянина України у формі книжечки і таке право підтверджено рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №806/3265/17.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.05.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 , код органу, що видав паспорт: 5116. Термін дії до 21.05.2023 року (а.с. 11).
09.06.2023 року, після того як закінчився термін дії попереднього паспорту ID-картки, не маючи наміру оформляти паспорт громадянина України із засобами Єдиного Державного демографічного реєстру у формі ID-картки через свої переконання, ОСОБА_1 звернувся до Суворовського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, якою просив оформити та видати йому паспорт громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (а.с. 12).
У заяві позивач також зазначив, що не дає згоду на збір та обробку своїх персональних даних. Зазначив, що дана заява не є заяво-анкетою, що передбачена постановою КМУ від 25.03.2015 року №302, а подається відповідно до Положення про паспорт громадянина України та наказу МВС №956 від 06.06.2019 року.
Як зазначено у цій заяві, разом із заявою подані додатки:
1) дві фотокартки 3,5x4,5 см;
2) заява за формою 1 про видачу паспорта відповідно до наказу МВС України №320 від 13.04.2012 та наказу МВС України №9456 від 06.06.2019;
3) свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане першим відділом ЗАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси;
4) паспорт громадянина України № НОМЕР_1 ;
5) довідка про реєстрацію місця проживання особи;
6) повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків № НОМЕР_3 від 01.07.2021;
7) квитанція про сплату державного мита за бланк паспорта зразка 1994 року.
За результатами розгляду заяви стосовно оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки Суворовський РВ ГУДМС України в Одеській області листом від 10.06.2023 року №м-100/6/5116-23/5116/11-23 повідомив, що відповідно статті 21 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. №5492-VІ, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, залучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 25 березня 2015 року №302 затверджені, зокрема, зразок бланка, його технічний опис, порядок подання заяв, організація його видачі. Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» надає можливість оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року громадянам, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Таким чином, відділ повідомив про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки протиправними ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції визнав право ОСОБА_1 на отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
З 06.12.2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Частиною 1 ст. 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Відповідно до частин 1-2 ст. 14 Закону 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до частин 1-2 ст. 21 Закону 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина 4 вказаної статті регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Згідно з п. 16 Положення №2503-XII обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
Відповідно до п.17 Положення №2503-XII для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм.
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 (далі - Порядок №302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Пункт 6 Порядку №302 визначає, що обмін паспорта здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням); 3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; 4) закінчення строку дії паспорта; 5) непридатності паспорта для подальшого використання; 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток; 7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).
Відповідно до пп.1 п.7 Порядку №302 оформлення, обмін та видача паспорта здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої особою особисто.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.05.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 , код органу, що видав паспорт: 5116. Термін дії до 21.05.2023 року (а.с. 11).
Тобто, під час оформлення паспорта громадянина України у формі картки позивач надав згоду на обробку персональних даних, внаслідок чого автоматично сформовано УНЗР.
При цьому, позивачем не наведено підстав вважати, що персональні дані щодо останньої обробляються з порушенням законодавства України.
Таким чином, позивачу було оформлено та видано паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , тому вказане свідчить про факт самостійного звернення із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Отже, використання позивачем раніше паспорта у вигляді ID-картки, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та незмінним, свідчить про те, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне життя.
Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові від 08.06.2023 року по справі №380/5977/21.
Крім того, з аналізу Положення судовою колегією встановлено, що чинним законодавством не передбачено можливість обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.
Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 01.06.2010 року №2297 «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 цього ж Закону №2297 передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Частина 3 ст. 10 Закону №5492-VI вказує, що для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Відтак, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
Отже, внесення інформації щодо позивача, наданої ним особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.
Крім того, стаття 8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
У свою чергу, як вже зазначалося вище, пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2297 передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню лише у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
В даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.
Колегія суддів вважає доречними доводи апелянта, що даний спір не може розглядатись в контексті зразкової справи №806/3265/17 з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 визначено, що ознаками цієї типової справи є:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання міграційного органу видати позивачеві паспорт у формі книжечки, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.
Таким чином, висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.
Водночас, під час розгляду справи №523/11370/23 апеляційним судом установлено, що предмет спору у справі, яка розглядається, не пов`язаний з відмовою у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, а навпаки, пов`язаний з відмовою міграційного органу в обміні паспорта у зв`язку із закінченням строку дії попереднього паспорта громадянина України.
Відтак, оскільки, спірні правовідносини між сторонами виникли саме з приводу фактичної відмови відповідача в обміні паспорта громадянина України у зв`язку із закінченням строку дії попереднього паспорта громадянина України, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративна справа №523/11370/23 не може вважатись типовою до зразкової справи №806/3265/17.
Зважаючи наведене вище та на обставину надання позивачем згоди на оброблення персональних даних у зв`язку із отриманням паспорта громадянина України у формі ID-картки, що містить безконтактний носій, та користування позивачем цим паспортом з 2019 року без будь-яких релігійних застережень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
При прийнятті рішення колегія суддів враховує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних щодо зобов`язання Головного Управління Державної міграційної служби у Одеській області, Суворовський відділ №5156 вилучити усі данні ОСОБА_1 з Єдиного Державного демографічного реєстру.
Невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне тлумачення ним норм матеріального права є підставою для його скасування в частині оскарження та прийняттю нового рішення у відповідній частині.
В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ГУДМС підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року в адміністративній справі №523/11370/23 – скасувати в частині, якою задоволено позов ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                М.П.Коваль

        Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов