ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 квітня 2024 року           справа №200/6942/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року (повне судове рішення складено 19 січня 2024 року) у справі № 200/6942/23 (суддя в І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.01.2023 до 26.07.2023 у розмірі 100000 грн, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, та за час перебування у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з важкою травмою (30 календарних днів);
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.01.2023 по 10.01.2023 у розмірі 100000 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, та за час перебування у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з важкою травмою (30 календарних днів);
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі поточного грошового забезпечення за період січень-лютий 2023 року, березень 2023 року, з 01.04.2023 по 04.10.2023 за займаною посадою та в розмірі до виведення в розпорядження командира;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату в повному обсязі поточного грошового забезпечення за період січень-лютий 2023 року, березень 2023 року, з 01.04.2023 до 11.08.2023 за займаною посадою та в розмірі до виведення в розпорядження командира;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди згідно постанови КМУ від 28.02.2023 № 168 у розмірі 20100 грн, починаючи з 11.08.2023 по 04.10.2023;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити додаткову винагороду у розмірі 20100 грн, починаючи з 11.08.2023 по 04.10.2023 включно.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є військовослужбовцем та з 27.02.2022 по 04.10.2023 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вказує, що отримав поранення під час виконання бойового завдання у районі бойових дій. В період з 01.01.2023 по 10.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Військово-лікарською КНП ОКНП "Чернівецька обласна клінічна лікарня" визначено, що травма пов`язана з проходженням військової служби та класифіковано її як тяжку. В подальшому, військовослужбовець перебував у відпусті за станом здоров`я – 30 календарних днів після важкої травми. 
Позивач не згодний з нарахованими та виплаченими сумами поточного грошового забезпечення за період з січня 2023 року по 04.10.2023 та грошового забезпечення в частині не виплати збільшеної додаткової винагородами згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 в період його лікування з 01.01.2023 по 10.01.2023 та перебування у відпустці за станом здоров`я після тяжкого поранення – 30 календарних днів.
Позивач вважав бездіяльність щодо невиплати цих сум неправомірною та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі грошового забезпечення протягом двох місяців з 11.02.2023 за займаною посадою та в розмірі до виведення в розпорядження командира.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу в повному обсязі грошового забезпечення за займаною посадою та в розмірі до виведення в розпорядження командира з 11.02.2023 протягом двох місяців.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до довідки про доходи №938ф від 22.11.2023 (далі – Довідка №938ф) та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) 04.04.2023 №876 (далі – Наказ №876) Позивачу нараховувалось та виплачувалось в повному обсязі грошове забезпечення за займаною посадою до 12.03.2023. Позивач відповідно до Наказу №876 почав отримувати грошове забезпечення в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років тільки з 13.03.2023. Тобто, з 11.02.2023 по 12.03.2023 Позивач отримував грошове забезпечення в повному обсязі, що підтверджується Наказом №876 та Довідкою №938ф, а тому відповідно до рішення суду першої інстанції Військовій частині НОМЕР_1 необхідно повторно сплатити грошово забезпечення за період з 11.02.2023 по 12.03.2023, у зв`язку з чим, командування військової частини НОМЕР_1 вважає Рішення суду таким, що суперечить вимогам діючого законодавства України, оскільки у разі виконання Рішення суду, це призведе до переплати грошового забезпечення (Позивачу за період з 11.02.2023 по 12.03.2023 нараховано та перераховано 36222,82 грн.). 
Однак, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов до помилкового висновку, щодо наявності підстав задоволення позовних вимог (період, за який суд зобов`язав нарахувати та перерахувати позивачу грошові кошти, військовою частиною НОМЕР_1 за період з 11.02.2023 по 12.03.2023 вже нараховано та перераховано).

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 04.10.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрілець-санітар аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти, є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 .
28.12.2022 ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне наскрізне поранення, що підтверджено довідкою про обставини травми від 24.02.2023 № 836/3664.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2023 № 3 позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира ВЧ у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні.
Згідно довідки ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 10.01.2023 № 23 солдат ОСОБА_1 отримав тяжку травму, пов`язану з проходженням військової служби, за станом здоров`я потребує відпустки 30 календарних днів.
В довідці військово-лікарської комісії від 02.05.2023 № 950 встановлено, що проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , визначені поранення пов`язані з захистом Батьківщини, та захворювання не пов`язані з проходженням військової служби. За наслідками огляду визначено ОСОБА_1 непридатним до військової служби у високомобільних десантних військах, придатним до військової служби.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2023 № 282 ОСОБА_1 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011) передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: 
- посадовий оклад, 
- оклад за військовим званням; 
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 3 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Стосовно вимоги визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі поточного грошового забезпечення за період січень-лютий 2023 року, березень 2023 року, з 01.04.2023 по 04.10.2023 за займаною посадою та в розмірі до виведення в розпорядження командира та зобов`язати здійснити виплату, суд зазначає наступне.
Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок № 260) визначено порядок виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад:
Грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Відповідно до довідки про доходи № 938ф від 22.11.2023 позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення: у січні 2023 року - 14948,70 грн, в лютому 2023 року – 25460,93 грн, в березні 2023 року – 10261,89 грн.
При цьому позивача зараховано у розпорядження наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2023 № 3.
Отже, з 04.01.2023 позивачу протягом двох місяців мало сплачуватись грошове забезпечення, яке він до цього отримував. Разом з цим, період перебування його на лікуванні і у відпустці у цей двомісячний строк не має зараховуватись.
ОСОБА_1 з 01.01.2023 по 10.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні та з 12.01.2023 по 10.02.2023 - у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з важкою травмою, що сторонами не заперечується. 
Відтак, строк перебування позивача у розпорядженні, за який йому має бути сплачено грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, має обліковуватись з 11.02.2023.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі грошового забезпечення протягом двох місяців з 11.02.2023 та зобов`язати його виплатити.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що у разі виконання рішення суду, це призведе до переплати грошового забезпечення (Позивачу за період з 11.02.2023 по 12.03.2023 нараховано та перераховано 36222,82 грн), не заслуговують на увагу, оскільки таких зобов`язань резолютивна частина рішення місцевого суду не містить.
Суд першої інстанції фактично визначив період обчислення такого двомісячного строку (з 11.02.2023) та встановив, що протягом цього строку позивачу не в повному обсязі було виплачено грошове забезпечення.
Отже, оскаржуваним судовим рішенням на відповідача не покладено зобов`язання здійснити переплату грошового забезпечення позивачу за період з 11.02.2023 по 12.03.2023, якщо за цей період йому вже було нараховано та перераховано 36222,82 грн.
При виконанні оскаржуваного рішення відповідачеві слід здійснити виплату в повному обсязі грошового забезпечення протягом двох місяців з 11.02.2023, з урахуванням вже виплачених за цей період сум.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з 01.01.2023 по 10.01.2023, нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за останньою займаною посадою за весь період проходження ним військової служби у військовій частині з часу виведення його у розпорядження командира та нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 20100 грн з 11.08.2023 по 04.10.2023, місцевий суд відмовив в задоволенні цієї частини позову.
Рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частка позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для відшкодування судових витрат апелянта відсутні.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 200/6942/23 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 11 квітня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                              Т. Г. Гаврищук