УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 червня 2024 року
м. Київ
справа № 338/1781/22
провадження № 51 - 3301 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року,
встановив:
За вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт. 
Вирішено питання щодо цивільного позову та долі речових доказів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями засуджена ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження (05 червня 2024 року) звернулася із касаційною скаргою, у якій просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК ) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Крім того, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому, це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.
Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена щодо ОСОБА_4 06 лютого 2024 року. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи відносно неї повідомлялася завчасно. Таким чином, останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою для засудженої є 07 травня 2024 року. 
При цьому, засуджена ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо неї тільки 05 червня 2024 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.
Зі змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень вбачається, що засуджена вказує на те, що копію ухвали апеляційного суду вона отримала 05 березня 2024 року від Богородчанського районного суду Івано-Франківської області. При цьому засуджена не зазначила у клопотанні будь-яких об`єктивних причин, які б унеможливили отримання нею копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду до 07 травня 2024 року.
Слід зазначити, що правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою. 
Тобто, для засудженої ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження починає обчислюватись з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи те, що жодних об`єктивних причин пропуску строку, які б касаційний суд міг визнати поважними, у поданій касаційній скарзі не наведено, підстав для поновлення строку на касаційне оскарження вказаного судового рішення колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст.429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2023 року та ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року щодо неї.
Повернути касаційну скаргу засудженій ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_5                                                 ОСОБА_2                                          ОСОБА_3