ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 червня 2024 року                                          Справа № 620/11078/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                               Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І., 
за участі секретаря                    Бродацької І.А.,
представника Відповідача          Матвійчук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року у справі 

за позовом                     Головного управління ДПС у Чернігівській області

до                                ОСОБА_1 
          
про                               стягнення суми податкового боргу

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
Головне управління ДПС у Чернігівській області (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) в якому просить стягнути в дохід бюджету з ОСОБА_1 в погашення податкового боргу кошти в сумі 675 769,10 грн за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» на бюджетний рахунок - UA358999980314050512000025657, отримувач- ГУК у Черніг.обл/тг с-щ Козел/18010300, код отримувача 37972475. банк отримувача Казначейство України (ЕАП).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач є платником податків і зобов`язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законодавством терміни, однак всупереч вимогам статті 16 Податкового кодексу України, несвоєчасно та не в повному обсязі вносить податки до бюджету, внаслідок чого має податковий борг в загальному розмірі 675 769,10 грн. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що   податковий борг в загальному розмірі 675769,10 грн. виник внаслідок несплати Відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, а передбачені чинним законодавством заходи не призвели до погашення вказаного податкового боргу. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення в дохід бюджету з ОСОБА_1 в погашення податкового боргу кошти в сумі 580 102,50 грн за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», та ухвалити нове, яким Головному управлінню Державної податкової служби відмовити у задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід бюджету податкового боргу в сумі 580 102,50 грн відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.
Апелянт наполягає на тому, що він не отримував податкових повідомлень-рішень внаслідок яких виник податковий борг та стверджує, що жоден з корінців податкових повідомлень-рішень не містить ані інформації про надсилання та вручення відповідних податкових повідомлень-рішень, ані прикріплених рекомендованих повідомлень про вручення або невручення поштових відправлень.
Окрім того, Апелянт зазначає, що згруповані поштові відправлення, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про отримання Апелянтом ППР від 24.03.2020 № 0022528-5305-2522 та від 27.03.2020 № 0082247-5305-2522, не є належними та допустимими доказами, які свідчили б про отримання/неотримання податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 .
Також ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції безпідставно не були прийняті його заперечення щодо строків надсилання податкових повідомлень-рішень, оскільки податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті 266 ПК України надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), а натомість ППР, які складені 01 вересня 2022 року, були надіслані Апелянту лише в березні 2023. 
На підтвердження своєї правової позиції Апелянт  також посилається на практику Верховного суду викладену у постановах від 24 січня 2019 року у справі №826/14361/16  та від 09.11.2023 по справі №140/7432/21.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 та від 20.03.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
          Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
          Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню частково з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки  на суму 675 769,10 грн.
Вказаний податковий борг виник у зв`язку з не сплатою Відповідачкою грошових зобов`язань за наступні податкові періоди:
- за 2017 рік у загальній сумі 95688,00 грн., що виник внаслідок несплати зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0132847-1303-2522 від 30.04.2018 в сумі 8217,60 грн. та № 0132846-1303-2522 від 30.04.2018 в сумі 87470,40 грн.;
- за 2018 рік у загальній сумі 111327,00 грн., що виник внаслідок несплати зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0076236-5306-2522 від 23.04.2019 в сумі 101766,34 грн. та № 0076237-5306-2522 від 23.04.2019 в сумі 9560,66 грн.;
- за 2019 рік у загальній сумі 199653,01 грн., що виник внаслідок несплати зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0022528-5305-2522 від 24.03.2020 в сумі 17146,02 грн. та № 0082247-5305-2522 від 27.03.2020 в сумі 182506,99 грн.;
- за 2021 рік у загальній сумі 269122,50 грн., що виник внаслідок несплати зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0016268-2410-2522 від 01.09.2022 в сумі 246010,50 грн. та № 0016270-2410-2522 від 01.09.2022 в сумі 23112,00 грн.
Разом з тим, заборгованість з податку, визначена податковим повідомленням-рішенням № 0132846-1303-2522 в сумі 87470,40 грн., частково погашена на суму 21,41 грн., тому не сплаченою є заборгованість в сумі 87448,99 грн.
Загальна сума заборгованості з податку на нерухоме майно за вказані податкові періоди становить 675769,10 грн.
Податкові повідомлення-рішення від 30.04.2018 № 0132847-1303-2522 та № 0132846-1303-2522 були оскаржені Відповідачем у судовому порядку та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі №620/748/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.                         
Податкові повідомлення-рішення від 23.04.2019 №0076236-5306-2522 та від 23.04.2019 №0076237-5306-2522 направлялися Відповідачу та були отримані 27.06.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Податкові повідомлення-рішення від 24.03.2020 № 0022528-5305-2522 та від 27.03.2020 № 0082247-5305-2522 направлялися Відповідачу, що підтверджується копією згрупованих рекомендованих поштових відправлень.
Податкові повідомлення-рішення від 01.09.2022 № 0016268-2410-2522 та від 01.09.2022 № 0016270-2410-2522 направлялися Відповідачу та були ним отримані 08.03.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /т.1 а.с. 8, 12/.     
Позивачем було складено та надіслано на адресу Відповідача податкову вимогу від 04.12.2018 № 14222-51.
Вказана податкова вимога Відповідачем не оскаржена.
Позивач, вважаючи, що за Відповідачем обліковується узгоджений податковий борг, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
У п. 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Пунктом 56.11. статті 56 ПК України передбачено, що самостійно визначене платником податків податкове зобов`язання оскарженню не підлягає.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.   58.2 ст. 58 ПК України).
Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Пункт 42.1 статті 42 ПК України визначає, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Згідно підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що податковим законодавством регламентовано обов`язок платників податків сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань.
При цьому, ПК України визначено чітку процедуру звернення контролюючих податкових органів до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. 
Разом з тим, обов`язкові умови (обставини), наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із таким позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Відповідач визнає наявність у нього податкового боргу в сумі 95666,59 грн, який виник внаслідок несплати зобов`язання за 2017 рік, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0132847-1303-2522 від 30.04.2018 та № 0132846-1303-2522 від 30.04.2018.
Спірним під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення залишається стягнення податкового боргу в  сумі 580 102,50 грн, який виник внаслідок несплати зобов`язання за 2018, 2019 та 2021 роки, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0076236-5306-2522 від 23.04.2019, № 0076237-5306-2522 від 23.04.2019, № 0022528-5305-2522 від 24.03.2020, № 0082247-5305-2522 від 27.03.2020, № 0016268-2410-2522 від 01.09.2022 та № 0016270-2410-2522 від 01.09.2022.
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  податкові повідомлення-рішення від 23.04.2019 №0076236-5306-2522 та від 23.04.2019 №0076237-5306-2522 направлялися Відповідачу та були отримані 27.06.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення/т.1 а.с. 9, 10/. Податкові повідомлення-рішення від 01.09.2022 № 0016268-2410-2522 та від 01.09.2022 № 0016270-2410-2522 направлялися Відповідачу та були отримані 08.03.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /т.1 а.с. 8, 12/.     
Однак, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірні ППР не були отримані поштовою кореспонденцією  саме Позивачем, оскільки з матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення з рекомендованим поштовим повідомленням були вручені уповноваженій особі - дружині Петуховій. Втім, вказані обставини жодним чином не впливають на правильність висновків суду в цій частині.
Отже, заявлена Позивачем сума до стягнення з Відповідача в частині податкових зобов?язань за 2017, 2018 та 2021 роки складається з узгоджених податкових зобов`язань, визначених ОСОБА_1 податковими повідомленнями-рішеннями, які не були ним сплачені.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи Апелянта про те, що податковий орган не відобразив дату відправлення на корінці ППР та не прикріпив до нього повернуте рекомендоване повідомлення про вручення/невручення поштового відправлення, в якому зазначається дата вручення або причини невручення, однак зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення ЄСПЛ від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що спірні податкові повідомлення-рішення від 24.03.2020 № 0022528-5305-2522 та від 27.03.2020 № 0082247-5305-2522 направлялися Відповідачу, що підтверджується копією згрупованих рекомендованих поштових відправлень та копією фіскального чеку.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду податковим органом не надано ані зворотних повідомлень про вручення вказаних податкових повідомлень-рішень (на відміну від податкових повідомлень-рішень від 27.06.2019 та від 01.09.2022), ані конвертів з відміткою про причини невручення таких поштових відправлень.
При цьому, відповідно до частини першої    статті 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами частин першої-третьої    статті 73 КАС України  встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами першою, другою    статті 77 КАС України  встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів належного вручення Позивачу податкових повідомлень-рішень від 24.03.2020 № 0022528-5305-2522 та від 27.03.2020 № 0082247-5305-2522, оскільки, як вже було зазначено вище, для підтвердження дотримання норм податкового законодавства в частині направлення платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення вищевказаних податкових повідомлень-рішень мали б бути зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень або ж конверти з відміткою про причини невручення останніх.
Більш того, за наявності лише копії згрупованих рекомендованих поштових відправлень та копії фіскального чеку неможливо встановити дату узгодження спірних податкових повідомлень-рішень, що є обов?язковою умовою для стягнення податкового боргу.
          З огляду на викладене вище, позовна вимога в частині стягнення в дохід бюджету в погашення податкового боргу коштів у сумі 199652,01 грн (ППР від 24.03.2020 № 0022528-5305-2522 на суму 17146,02 грн та ППР від 27.03.2020 № 0082247-5305-2522 на суму 182506,99 грн) задоволенню не підлягає.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів дійшла  висновку, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року підлягає скасуванню в частині суми стягнення, а позовні вимоги у цій частині - залишенню без задоволення.
Розподіл судових витрат.
З огляду на викладені вище висновки суду апеляційної інстанції, судовий збір за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги у цій справі підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області пропорційно до розміру задоволених вимог.
Ціна позову у цій справі визначена в розмірі 675 769,10 грн, а тому, Апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 12163,80 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Оскільки  сума задоволених вимог складає 199652,01 грн, відшкодуванню підлягає судовий збір пропорційно, тобто у розмірі 3593,20 грн.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року в частині стягнення в дохід бюджету суми податково боргу у розмірі 199652,01 (сто дев?яносто дев?ять тисяч шістсот п?ятдесят дві гривні та одна копійка) грн  - скасувати та ухвалити постанову, якою таку позовну вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення.
          В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року - залишити без змін.
          Стягнути на користь    ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати в розмірі  3593,20 (три тисячі п?ятсот дев?яносто три гривні та двадцять копійок) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14000, код ЄДРПОУ 44094124).
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          Повний текст судового рішення виготовлено 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя                                        О.В. Епель

Судді:                                                            О.В. Карпушова

                                                                                          Є.І. Мєзєнцев