УХВАЛА

23 травня 2024 року 
м. Київ

справа №855/134/20
адміністративне провадження № К/990/12701/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бахарєв Максим Анатолійович, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 855/134/20 за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, виконувача обов`язків голови Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 , керівника апарату Дарницького районного суду м. Києва Реверук Вікторії Сергіївни, про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Дарницького районного суду міста Києва (далі - відповідач), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва Реверук В.С. від 15 квітня 2019 року № 32-ОС/К "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити її на посаді помічника судді Дарницького районного суду міста Києва;
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2019 року по день винесення судового рішення у справі (допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення вказаного платежу за один місяць);
- стягнути з відповідача на її користь 20 000,00 грн моральної шкоди.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача виконуючого обов`язки Голови Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 та керівника апарату Дарницького районного суду м. Києва Реверук Вікторію Сергіївну.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва Реверук В.С. від 15 квітня 2019 року № 32-ОС/К про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено її на роботі помічника судді Дарницького районного суду міста Києва. Стягнуто з Дарницького районного суду міста Києва на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2019 року по 07 жовтня 2021 року в розмірі 494328 грн 69 коп. Рішення у частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. В решті позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, адміністративну справу № 855/134/20 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бахарєв Максим Анатолійович, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.
02 травня 2024 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 855/134/20.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Соколова В.М. (наказ від 21.05.24 №333-кв), питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги, вирішується по виходу судді з відпустки.
В уточненій касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для скаржника.
Поряд із цим, зазначення в уточненій касаційній скарзі доводів щодо фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткового значення не звільняє особу від обов`язку щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.
В уточненій касаційній скарзі в обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19, а також постановах Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 460/4405/20, від 14 квітня 2020 року у справі № 823/77/17, від 28 листопада 2022 року у цій справі.
Суд касаційної інстанції повторно зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні обґрунтованості посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
За доводами касаційної скарги, скаржник просить врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19, а саме «…Позивач з 08 травня 2015 до 15 квітня 2019 року включно перебувала на посаді помічника судді Дарницького районного суду м.Києва. Станом на день звільнення позивача ця посада належала до патронатної служби».
Однак скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.
При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Суд касаційної інстанції повторно зазначає, що висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №368/561/19 не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки Суд сформулював правовий висновок виключно щодо розмежування юрисдикції трудового спору помічника судді.
Дослідивши зміст постанови Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 460/4405/20 встановлено, що Суд не висловлював правових позицій, а направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, а саме: чи призначалась позивач на посаду за письмовим поданням судді та чи мала остання правові підстави для звернення з поданням про її звільнення. 
Натомість скаржник в уточненій касаційній скарзі не наводить, який висновок Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 460/4405/20 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах і чому суперечить висновкам у цій справі. 
У справі № 823/77/17 судом касаційної інстанції було установлено, що у зв`язку із введенням в дію з 01 травня 2016 року Закону № 889-VIII, яким передбачено: віднесення посади помічника до посади патронатної служби; зміни умов (системи та розмірів) оплати праці, можлива зміна істотних умов праці. При цьому, Суд зазначив, що про зміну істотних умов праці працівник повідомляється за два місяці, а не в день звільнення, як було встановлено у справі № 823/77/17. 
Натомість у цій справі, спір хоча й стосується звільнення із займаної посади помічника судді, проте виник у квітні 2019 року, коли у зв`язку із змінами у законодавстві посада помічника віднесена до посади патронатної служби, а не посади державної служби.
Тому наведена скаржником постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові Верховного Суду є необґрунтованими.
Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у цій справі встановлено, що Суд також не висловлював правових позицій, а направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, зазначена скаржником підстава, на яку зроблено посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не може слугувати належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення в розумінні положень частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосовування норм права у подібних правовідносинах, а саме: статті 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), пункту 2 частини першої статті 36, статті 39 КЗпП України, пунктів 9, 11, 12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України 18 травня 2018 року № 21 (далі - Положення № 21).
Суд касаційної інстанції повторно зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.
Так, Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №640/19047/21 акцентував увагу на тому, що особливість патронатної служби полягає у тому, що діяльність працівників цієї служби спрямована на забезпечення ефективності функціонування визначених законодавством категорій публічних службовців, а не державного органу, чим власне і обумовлена означена специфіка їхнього правового статусу.
У постанові від 06 березня 2020 року у справі № 2040/6165/18 Верховний Суд звертав увагу на те, що строк перебування особи на посаді помічника судді обмежена строком виконання суддею повноважень судді відповідного суду, тобто із прийняттям Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, закріплено строковість перебування особи на посаді помічника судді.
В уточненій касаційній скарзі касатор вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 9 Положення № 21, яким визначені випадки відмови судді керівником апарату у задоволенні подання про призначення на посаду помічника судді. 
Водночас накази керівника апарату про відмову судді в задоволенні подання про призначення позивача на посаду помічника судді не були предметом оскарження у цій справі, а тому суд апеляційної інстанції не застосовував пункт 9 Положення № 21 при вирішенні цього спору.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Щодо застосування пункту 11 Положення № 21, Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2022 року у цій справі зазначав, що вжите у пункту 11 Положення № 21 слово «може» означає, що на суб`єкта призначення - керівника апарату суду не покладається обов`язок з працевлаштування помічника у разі припинення повноважень судді (на строк повноважень якого він призначений) та/або відрахування його зі штату суду. Вирішення питання пропонувати такому працівнику (іншу посаду працівника апарату суду чи виконання повноважень додаткового помічника) чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення. Патронатна служба це виняток, на який не поширюються окремі гарантії передбачені Законом № 889-VІІІ та КЗпП України, в тому числі щодо обов`язкового забезпечення роботою у разі звільнення судді, на строк виконання повноважень якого позивачка була призначена.
Щодо необхідності формування висновку Верховного Суду в частині застосування пункту 12 Положення № 21, Суд зауважує, що скаржник не наводить належних обґрунтувань щодо порушення судом апеляційної інстанції положень пункту 12 Положення № 21.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться здебільшого до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судом апеляційної інстанції та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судом саме у цій справі.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередніх ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2024 року, від 26 лютого 2024 року та від 21 березня 2024 року про повернення касаційних скарг скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.
Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 12 квітня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.
Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бахарєв Максим Анатолійович, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 855/134/20 за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, виконувача обов`язків голови Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 , керівника апарату Дарницького районного суду м. Києва Реверук Вікторії Сергіївни, про визнання протиправним та скасування наказу - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді 	 Л.О. Єресько  	
          	 В.М. Соколов  А.Г. Загороднюк