Дата документу 14.06.2024 Справа № 333/3308/22

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 333/3308/22         Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б. 
Провадження № 22-ц/807/1196/24         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
14 червня 2024 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Онищенка Е.А.,	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нападу собаки, -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нападу собаки.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 червня 2022 року о 20 год. 23 хв., ОСОБА_1 неналежним чином утримувала собаку, допустила вигул собаки породи «Американська акіта» без намордника, через що собака вибігла на вулицю за територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де вкусила сина позивача - ОСОБА_3 , чим спричинила йому шкоду здоров`ю та завдала тілесних ушкоджень. Собака породи «Американська акіта» входить до списків потенційно небезпечних собак. При цьому, даний собака постійно гуляв на вулиці без намордника і повідка. На зауваження сусідів з цього приводу ОСОБА_1 та їх співмешканець ОСОБА_4 не реагували.
В результаті нападу собаки, сину ОСОБА_3 були завдані тілесні ушкодження, у зв`язку чим цього ж дня вона змушена була звернутись до 5-ї міської лікарні (щелепно-лицьове відділення), де дитині була проведена операція - первинна хірургічна обробка ран щоки, нижньої губи, шиї, правої вушної раковини, що підтверджується випискою (епікріз) із медичної картки стаціонарного хворого 3338. В подальшому ОСОБА_2 з сином проходила лікування у хірургії до 07 липня 2022 року. 

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною за ч.3 ст.154 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з конфіскацією собаки.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року дана постанова суду першої інстанції змінена, виключено застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення конфіскації тварини, а саме собаки породи «Американська акіта», кобеля з кличкою «Миша». В іній частині постанова суду першої інстанції залишена без змін. 
Згідно з висновком лікаря-спеціаліста ОСОБА_5 № 1105/с від 28 липня 2022 року у ОСОБА_3 було встановлено ушкодження, які кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження. Позивач у справі є військовозобов`язаною, для того, щоб лікувати дитину вона вимушена була на 9 днів покинути роботу.

Через укуси собаки ОСОБА_2 були понесені матеріальні затрати на лікування сина - операція, ліки, судова експертиза, сума понесених витрат, згідно із квитанцією становить 3 010 грн.
Крім того, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та відмовою відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, вона понесла моральні страждання, позивач перенесла душевні страждання, побачивши свою дитину в крові, з розірваною щокою, губою, вухом. Були порушені її та її сина права неправомірними діями відповідача. ОСОБА_3 має спотворене обличчя, він переніс біль, також при проведені операції, переніс шоковий стан, внаслідок чого три дні не міг говорити. Дитині рекомендовано лікування у психіатра. Вищевказані події, які мали місце, стали для дитини психотравмувальною, внаслідок чого дитині заподіяно душевні страждання, у зв`язку із ушкодженням здоров`я, а відтак заподіяна моральна шкода, яку позивач, виходячи із вимог розумності та справедливості оцінила в розмірі 100 000 грн.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3010 грн, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року, з урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2024 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 629 грн 64 коп на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовлено.
Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 481 грн, сплачений нею згідно з фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 09 серпня 2022 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Іванісова Володимира Сергійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, який у задоволенні повних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не врахував, що відсутній безпосередній причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 та наслідками, що стали для позивача та її сина, оскільки ОСОБА_1 не є власником собаки породи «Американська акіта», кобеля з кличкою «Миша». Будь-яких належних доказів, на підставі яких можливо було встановити додаткові витрати на лікування дитини позивачем не були надані. В підтвердження відшкодування матеріальної шкоди, позивачем було надано до суду, акт надання медичних послуг (без підпису сторін) та квитанції про придбання ліків (які були придбані до події що сталася 29.06.2022 року або ліки, які не були рекомендовані лікарем у медичному висновку), отже витрати, які позивачем були понесені, належними доказами не підтверджено. Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди не відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що згідно зі ст.81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Щербина О.Г. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі в оскаржуваній частині становить 31 629,64 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст.374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині задоволення матеріальної та моральної шкоди, наявні в матеріалах справи докази підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 щодо неналежного утримання, вигулу собаки та шкодою, заподіяною сину позивачки, тому, враховуючи характер вимушених змін у житті неповнолітнього ОСОБА_3 , характер заподіяної травми, слід стягнути з ОСОБА_1 1629,64 грн (відшкодування витрат на лікування) майнової шкоди та 30 000 моральної шкоди. В частині стягнення інших витрат матеріальної шкоди відмовлено за їх недоведеністю.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

29 червня 2022 року о 20 год. 23 хв., ОСОБА_1 , неналежним чином утримувала собаку породи «Американська акіта», а саме без прив`язку або в спеціально обладнаному приміщенні, через що собака вибігла на вулицю, біля будинку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вкусила неповнолітнього ОСОБА_3 за обличчя, чим спричинила шкоди здоров`ю, заподіявши тілесні ушкодження . 

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року у справі № 333/3188/22, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн, з конфіскацією на користь держави собаки «Миша» породи «Американська акіта» (а.с. 80-82).

За наслідками перегляду апеляційною інстанцією зазначеної постанови суду першої інстанції, постановою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_20 задоволено частково. Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року змінено, виключено застосування щодо ОСОБА_1 додаткового стягнення у вигляді конфіскації тварини, а саме собаки породи «Американська акіта», кобеля з кличою «Миша» (а.с.82 зворіт - 85).

Як слідує із виписного епікризу № 3338 від 29 червня 2022 року Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізька обласна рада, згідно з медичною документацією неповнолітній ОСОБА_3 поступив у відділення гнійної хірургії з множинними укушеними ранами (правої щоки), шиї та правої вушної раковини, укус собаки. Укус не спровокований. Бригадою швидкої допомоги дитину доставлено до лікарні. 29 червня 2022 року проведено первинну хірургічну обробку ран право шоки, нижньої губи та правої вушної раковини. 08 липня 2022 року дитина виписана із стаціонарного лікування з наступними рекомендаціями. ( а.с. 8-10).

Як вбачається із фотознімків доданих до матеріалів справи у ОСОБА_3 на тілі чітко видно укушено-рвані рани та накладено шви (а.с. 12-13).

Відповідно до висновку спеціаліста - хірурга від 18 липня 2022 року, виданого лікарем КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР , ОСОБА_3 має діагноз: множинні укушені рани обличчя, шиї, правої верхньої частини щоки, правої верхньої вушної раковини. Дитина отримала стаціонарне лікування (перев`язки, а/о терапію, знеболення, з 29.06.2022 року по 09.07.2022 року), подальше лікування за місцем проживання. Призначено лікування: цефтріаксон, цефікс, нотта, центелаза ( а.с. 9).

Згідно з висновком спеціаліста (проведено судово-медичну експертизу) № 1105/с від 28 липня 2022 року, рани, виявлені у ОСОБА_3 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (а.с.10).

До суду надана медична документація: висновок дитячого психіатра від 24 лютого 2023 року (рекомендації : неорганічний енурез), висновок хірурга від 08 березня 2023 року (рекомендації: пластика рубцевої деформації обличчя, фізіотерапія - електрофорез, мазь стратодерм), виписка стаціонарного хворого № 1813 від 23 березня 2023 року ( ОСОБА_3 проведено повторну операцію на гіпертрофічному рубці) (а.с. 86-88).

Відповідно до доданих платіжних документів (а.с. 5), придбано препарат «нотта» - 342,90 грн та «ентерожермина» - 234,50 грн та 257,50 грн, гель для лікування рубців «стратодерм» - 691,44 грн, квитанція про оплату за проведення експертизи - 595,30 грн (а.с.6), чек від ТОВ «НоваПей» від 20.07.2022 року на суму 853 грн (а.с.6) та від 20.07.2022 року на суму 635 грн (а.с.27), акт надання послуг №101414 від 19.07.2022 року про доставку товару - «центелазе», вартістю 850 грн (а.с.28).

Так, згідно з ч.ч.1-2 ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006 року № 3447-IV (далі - Закон) спрямований на захист від страждань і загибелі тварин унаслідок жорстокого поводження з ними, захист їх природних прав та укріплення моральності й гуманності суспільства.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що до домашніх тварин належать зокрема собаки.

Відповідно до ст. ст. 9, 12 Закону, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Дозволяється утримувати собак без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно з ч.ч. 6, 8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» домашніх тварин дозволяється утримувати - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Аналіз ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» дає підстави для висновку, що лише за умови встановлення конкретної особи, яка утримувала тварину, і внаслідок її дій (бездіяльності), відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач (особа, яка утримувала тварину в момент завдання збитків) доводить відсутність протиправності та вини.

Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 12 цього Закону шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, і саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частиною четвертою статі 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі, і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Вина ОСОБА_1 підтверджується постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, зміненою постановою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року шляхом виключення застосування щодо ОСОБА_1 додаткового стягнення конфіскації тварини, а саме собаки породи «Американська акіта», кобеля з кличкою «Миша», в решті постанова залишена без змін. 

Матеріалами справи підтверджується, що тілесні ушкодження, яких зазнала собака позивачка від укусу собаки відповідача, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з її вини, що виразилась у незабезпеченні останньою належних умов утримання собаки та відповідно безпеки оточуючих, що в результаті призвело до заподіяння шкоди сину позивача.

Відповідачка ОСОБА_1 не заперечує, що сина позивачки ОСОБА_3 укусив собака, який знаходиться у дворі домогосподарства де вона проживає та відповідач зокрема його утримує, а також те, що 29 червня 2022 року коли сталася подія нападу та укусу собаки сина позивача саме ОСОБА_1 здійснювала вигул собаки. 

Крім того, як встановлено постановою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року у справі №333/807/634/22, ОСОБА_1 , залишивши собаку без нагляду без повідка, не дотримуючись додаткових заходів захисту, таких як: замкнення хвіртки на замок, або ж додатковий засув, які би допомогли уникнути неконтрольованого відкриття калитки від силу вітру, натискання на ручку безпосередньо собакою, або ж відкриття її ззовні будь-якою особою, у тому числі, яка б в силу своїх особливостей (глуха, німа, сліпа), могла не помітити попереджувальних знаків, або не почути звуки проявів присутності собаки, діє з непрямим умислом. Однак, виходячи із суб`єктивної сторони складу інкримінованого правопорушення, за дії вчинені з непрямим умислом також настає адміністративна відповідальність власника собаки. Вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВБ №914765 від 27.07.2022 року, який повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП щодо його змісту. Показами потерпілого ОСОБА_3 , наданими безпосередньо в суді першої інстанції, який пояснив, що собака його повалила на землю і на землі почала кусати. Це відбувалося біля будинку ОСОБА_1 . Чому накинулася собака, він пояснити не зміг. Раніше коли собака вибігала вони з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 від неї втікали. Зі слів ОСОБА_3 він до двору не заходив, собака вкусила його біля двору. До нього підбіг ОСОБА_13 і повів додому, потім вийшла його мама. ОСОБА_1 вийшла вже потім коли собака покусала. Свідок ОСОБА_15 також підтвердив, що собака на кличку « Миша » є собака ОСОБА_1 , що проживає в її дворі будинку. 

Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги те, що обставини щодо заподіяння собакою - породи «Американська акіта» дитині ОСОБА_3 . укусів визнавались відповідачем, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що вказані обставини в силу приписів ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також не підлягають доказуванню з урахуванням вказаних норм обставини встановлені судовими рішеннями від 29.09.2022 року та 02.12.2022 року, які набрали законної сили та є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, даними судовими рішення, що набрали законної сили встановлено, що собака проживає у дворі домоволодіння де проживає та зареєстрована відповідач. Як пояснила ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення порушене у відношенні неї за ч.3 ст. 154 КУпАП, в той день, коли собака напала на дитину, 29.06.2022 року, приблизно о 20-20 год. собака знаходилась у дворі її будинку, подвір`я огороджене воротами та ще однією маленькою хвірткою, яку вона зачинила, щоб собака не вибігала на вулицю до дітей. 

Враховуючи, ч.4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Отже, вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну.
Схожі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №281/618/15-ц; від 01 квітня 2020 року у справі № 285/4411/18.
Отже, з огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач здійснювала неналежний догляд за собакою, яка перебуває на її утриманні, яка вибула з-під її контролю, вибігла на вулицю, покусала сина позивачки, в результаті чого ОСОБА_3 було заподіяно шкоду здоров`ю, а тому з ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню позивачці шкода, завдана сину позивачці.
ОСОБА_1 також не спростувала свою вину в тому, що собака знаходилась у дворі будинку де вона проживає не була зачинена у вольєрі, не була на прив`язі, без намордника, відтак вона не забезпечила належних умов утримання собаки та безпеки оточуючих.

Надавши оцінку Виписного епікризу № 3338 від 29 червня 2022 року Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізька обласна рада (а.с.8), згідно з медичною документацією неповнолітній ОСОБА_3 поступив у відділення гнійної хірургії з множинними укушеними ранами (правої щоки), шиї та правої вушної раковини, укус собаки; Висновку спеціаліста - хірурга від 18 липня 2022 року, виданого лікарем КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР (а.с. 9), ОСОБА_3 має діагноз: множинні укушені рани обличчя, шиї, правої верхньої частини щоки, правої верхньої вушної раковини; доказам, які містяться у матеріалах справи, а також встановивши, що винні дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданою майновою шкодою; Висновку хірурга від 08 березня 2023 року (рекомендації: пластика рубцевої деформації обличчя, фізіотерапія - електрофорез, мазь стратодерм), Виписки стаціонарного хворого № 1813 від 23 березня 2023 року ( ОСОБА_3 проведено повторну операцію на гіпертрофічному рубці) (а.с.87-88), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , яка не забезпечила належне утримання собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки для оточуючих, зобов`язана відшкодувати завдану ОСОБА_2 шкоду внаслідок укусу собаки її сина ОСОБА_3 , а також відшкодувати їй витрати на лікування дитини, оскільки останній під час нападу собаки отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком спеціаліста (проведено судово-медичну експертизу) № 1105/с від 28 липня 2022 року, рани, виявлені у ОСОБА_3 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Установивши, що ОСОБА_1 не довела відсутність протиправності власної бездіяльності та відсутність вини у заподіянні шкоди здоров`ю сину позивачки - ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на ОСОБА_1 обов`язку відшкодування матеріальної шкоди. 

Визначаючи розмір завданої матеріальної шкоди, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що документально доказані витрати позивача: придбання препарату «нотта» - 342,90 грн, гелю для лікування рубців «стратодерм» - 691,44 грн та квитанцію про оплату за проведення експертизи - 595,30 грн (а.с. 6), всього на суму 1 629,64 грн, правомірно відхиливши інші докази понесення матеріальних витрати, визнавши їх неналежними.

Також правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_18 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно з ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Як вбачається із матеріалів справи ситуація, яка трапилась є психотравмувальною для неповнолітнього ОСОБА_3 , йому завданні страждання (моральна шкода). ОСОБА_2 також спричинені страждання (моральна шкода), а саме: за умов порушення громадянкою ОСОБА_1 правил утримання собаки, внаслідок чого неповнолітнього ОСОБА_3 покусала собака ОСОБА_19 , чим йому було завдано шкоду здоров`ю.

Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, висновок дитячого психіатра від 24 лютого 2023 року, ОСОБА_3 встановлено діагноз: тривожно-фобічний розлад дитячого віку внаслідок перенесеної травми (29.06.2022 року дитину покусала собака); рекомендації: неорганічний енурез; рекомендовано заняття психолога два рази на тиждень (а.с.86).

Суд першої інстанції, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_3 є малолітньою дитиною, ситуація, яка мала місце внаслідок укусу собаки була для нього психотравмувальною, дитина зазнала моральних страждань, у зв`язку з розладом здоров`я, яке підтверджується медичними документами, наданими позивачем, пережитим страхом перед загрозою життю та здоров`ю, необхідності докладання значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров`я дитини, його емоційного стану, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя дитини, яка розвивається, обмежених можливостей та страху перед тваринами у період формування дитини як особистості, що суд визнає безумовно істотними змінами також у свідомості дитини.

Крім того, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 30 000 грн для компенсації понесених дитиною страждань та переживань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень заподіяних собакою.

Отже, врахувавши страждання та переживання ОСОБА_18 , її сина ОСОБА_3 , характер тілесних ушкоджень, необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, в частині стягнення на користь ОСОБА_18 моральної шкоди в сумі 30 000 грн.

На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, присуджене судом першої інстанції моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Доводи апеляційної скарги щодо належності собаки її колишньому чоловікові не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 на спростування зазначених тверджень не надала належних та допустимих доказів, навпроти матеріалами справи, які досліджені судом, в тому й числі постановою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року у справі №333/807/634/22, яка набрала законної сили встановлено, що саме ОСОБА_1 не убезпечила неконтрольоване перебування собаки на вулиці, хоча б біля свого будинку, однак собака незалежно від проміжку часу перебувала на вулиці без повідка і намордника. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, надав належну оцінку дослідженим доказам.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, оскільки його ухвалено з дотриманням вимог матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального законодавства.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, а оскаржуване рішення залишено без змін, тому підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 14 червня 2024 року.

Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя
Подліянова Г.С.               Гончар М.С. Онищенко Е.А.