ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 520/3622/14-ц
провадження № 61-7291св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року у складі судді Луняченка В. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 рокуу складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Кострицького В. В., Назарової М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
01 квітня 2014 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за простими векселями.
 
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на підставі акта приймання-передачі простих векселів від 12 січня 2009 року та написів індосаменту на звороті документів є власницею простих векселів у кількості 54 штуки на загальну суму 9 512 364,87 грн, які видані ОСОБА_2 і строк погашення яких настав 04 липня 2013 року. З настанням терміну погашення вказаних векселів позивачка 27 червня 2013 року звернулась до відповідачки 
з відповідними вимогами, про що свідчить квитанція поштових відправлень, однак такі вимоги залишились без задоволення.
 
ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за простими векселями на загальну суму 9 671 933,20 грн.
 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 
2014 року, з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Одеси від 
19 грудня 2014 року про виправлення описки, позов задоволено.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість 
в загальному розмірі 9 512 364,87 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року задоволено.
 
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 
2014 року скасовано.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року позов задоволено.
 
Стягнено на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму заборгованості за 47 простими векселями: АА № 1106902, АА № 1106903, АА № 1106904, 
АА № 1106905, АА № 1106906, АА № 1106907, АА № 1106909, АА № 1106910, 
АА № 1106911, АА № 1106912, АА № 1106913, АА № 1106914, АА № 1106915, 
АА № 1112298, АА № 1106812, АА № 1106813, АА № 1106814, АА № 1106816, 
АА № 1106817, АА № 1106818, АА № 1106819, АА № 1106820, АА № 1106821, 
АА № 1106822, АА № 1106823, АА № 1106824, АА № 1106825, АА № 1106827, 
АА № 1106828, АА № 1106830, АА № 1106831, АА № 1106832, АА № 1106833, 
АА № 1106834, АА № 1106835, АА № 1106836, АА № 1106837, АА № 1106838, 
АА № 1106839, АА № 1106840, АА № 1106841, № 1106842, АА № 1106843, 
АА № 1106844, АА № 1106845, АА № 1106846, АА № 1106850 в загальному розмірі 8 116 395, 22 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду мотивоване тим, що факт невиплати коштів за пред`явленими векселями представник відповідача не заперечував. Суд вважав доведеною наявність на законних підставах у позивача 47 простих векселів на загальну суму 8 116 395,22 грн, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні, зі змісту яких було встановлено безперервність послідовних індосаментів 
з останнім визначеним векселедержателем саме позивача, а тому незалежно від правових підстав отримання цих простих векселів у позивачки виникло право на вимогу про виконання векселедавцем-відповідачкою зобов`язання зі сплати суми, визначеної у векселях. Відповідачка-векселедавець не спростувала своєчасність пред`явлення векселів до сплати. Посилання на відсутність векселедавця на території України не є поважною причиною не отримання вимоги, оскільки у векселі зазначено адресу пред`явлення вимоги саме у м. Одесі за місцем проживання векселедавця.
 
Суд вказав, що відповідно до квитанції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 27 червня 2013 року на адресу ОСОБА_2 було направлено лист (т. 1, а. с. 14), що у сукупності 
з іншими доказами та з огляду відсутність інших правовідносин між сторонами дало суду можливість визнати переконливим доказом твердження сторони позивача про те, що вказаним листом векселедержатель направила векселедавцю вимогу щодо виплати грошових коштів за пред`явленими векселям.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
12 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Болдузєва І. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи немає будь-якого підтвердження направлення вимоги про платіж, пред?явлення заявнику оригіналів простих векселів до платежу. У матеріалах справи міститься лише копія поштової квитанції до цінного листа № 650450788168, у якій у графі «Одержувач» зазначено лише прізвище « ОСОБА_4 », у графі «Населений пункт (країна)» зазначено «Одеса», що, на думку заявника, не могло дати судам можливості переконатися поза розумним сумнівом у тому, що саме 
ОСОБА_2 було відправлено цінного листа та чи було його відправлено на адресу заявника, яка зазначена на простих векселях. Крім того, в матеріалах справи немає копії опису вкладення до цінного листа № 650450788168, що не дає можливості пересвідчитись у вмісті вкладення до вказаного цінного листа. Копія акта пред?явлення векселів до оплати від 04 липня 2013 року не містить підпису ОСОБА_2 , тому не може бути належним доказом підтвердження пред?явлення простих векселів до оплати. Заявник указує, що висновки судів про направлення ОСОБА_2 на зазначену у векселях адресу вимогу щодо виплати грошових коштів за векселями та пред?явлення векселів до платежу зроблені на припущеннях і не підтверджені жодним належним доказом. Позивачка не довела та не надала доказів, що векселі пред?явлено у строки. Вказує, що позивачка не є законним держателем векселів. 
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 904/60/18, від 19 грудня 2018 року у справі 
№ 904/9953/17, від 13 травня 2019 року у справі № 904/63/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Аргументи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року поновлено представнику  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.
 
Зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 
10 жовтня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 рокудо закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
11 липня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.

 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенняз таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
Згідно з протоколом загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛМ ПЛЮС» (далі - ТОВ «КЛМ ПЛЮС») від 12 січня 
2009 року № 12/01/09 (т. 1, а. с. 6) на погашення заборгованості засновника ОСОБА_5 за договором позики від 22 вересня 2008 року 
(т. 1, а. с. 8) прості векселі на загальну суму 9 671 933,00 грн, векселедержателем яких було ТОВ «КЛМ ПЛЮС» та якими товариство повинно було виплатити засновнику дивіденди за 2008 рік, були передані кредитору за договором позики ОСОБА_1 .
 
Згідно з актом від 04 липня 2013 року вказані прості векселі у кількості 
55 штук на загальну суму 9 671 933,20 грн були передані ОСОБА_1 
(т. 1, а. с. 9) згідно з реєстром векселів (т. 1, а. с. 11-12): вексель простий серія АА № 1106902 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106903 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106904 від 11 липня 2008 року номіналом 
219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106905 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106906 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106907 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія 
АА № 1106908 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106909 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106910 від 11 липня 2008 року номіналом 
219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106911 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106912 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106913 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія 
АА № 1106914 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1106915 від 11 липня 2008 року номіналом 219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1112298 від 11 липня 2008 року номіналом 
219 280,00 грн; вексель простий серія АА № 1112299 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1112300 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1914747 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106811 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106812 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106813 від 11 липня 2008 року номіналом 
159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106814 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106815 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106816 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106817 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106818 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106819 від 11 липня 2008 року номіналом 
159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106820 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106821 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106822 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106823 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106824 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106825 від 11 липня 2008 року номіналом 
159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106826 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106827 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія AA № 1106828 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106829 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106830 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106831 від 11 липня 2008 року номіналом 
159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106832 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106833 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106834 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106835 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106836 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106837 від 11 липня 2008 року номіналом 
159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106838 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106839 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106840 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106841 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106842 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106843 від 11 липня 2008 року номіналом 
159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106844 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106845 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія АА № 1106846 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн; вексель простий серія 
АА № 1106850 від 11 липня 2008 року номіналом 159 568,33 грн. 
 
Векселедавцем за всіма вказаними векселями є ОСОБА_2 Строком погашення у векселях зазначено 04 липня 2013 року; місцем платежу вказано м. Одеса.
 
Згідно з індосаментом на векселях останнім векселедержателем зазначено ОСОБА_1 .
 
У квітні 2013 року та повторно 27 червня 2013 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направила акт пред?явлення векселів до оплати від 04 липня 2013 року щодо пред?явлення до сплати простих векселів.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07 червня 1930 року), а також законами України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ «Про обіг векселів 
в Україні», від 23 лютого 2006 року № 3480-ІV «Про цінні папери та фондовий ринок», від 06 липня 1999 року № 826-ХІV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», від 06 липня 1999 року № 827-ХІV «Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», від 06 липня 1999 року № 828-ХІV «Про приєднання України до Женевської конвенції 
1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів».
 
Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони 
є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11-20); строку платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); права регресу у разі неплатежу (статті 43-50, 52-54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59-63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків 
і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74). 
 
До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10). 
 
До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30-32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя. 
 
Згідно з частиною першою статті 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим. 
 
Частиною першою статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. 
 
Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом. 
 
Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). 
 
Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.
 
Розглядаючи спори, пов`язані з обігом векселів, суди мають перевіряти, чи відповідає документ формальним вимогам, що дозволяють розглядати його як цінний папір (вексель).
 
Відповідно до статті 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.
 
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08 червня 
2007 року № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних 
з обігом векселів» (далі - Постанова № 5) вказано, що відповідно до абзацу першого статті 11 Уніфікованого закону будь-який переказний вексель, у тому числі виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Вчинений на векселі, що не має обмежень на його передачу за індосаментом, або на приєднаному до нього аркуші (алонжі) напис про передачу прав на вексель іншій особі повинен розглядатися як індосамент, якщо з його змісту не випливає, що особа, яка вчинила такий напис, має намір передати права в загальноцивільному порядку (у порядку відступлення права вимоги). Усі положення про індосамент поширюються і на простий вексель.
 
В абзацах 1-3, 7 пункту 7 Постанови № 5 зазначено, що згідно зі статтями 16, 77 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим. При цьому закреслені індосаменти вважаються ненаписаними.
 
З огляду на викладене суди під час розгляду вимог осіб, у яких знаходиться вексель, мають перевіряти, чи є позивач останнім набувачем прав за векселем по безперервному ряді індосаментів. Ряд вексельних індосаментів має бути послідовним, тобто кожний попередній індосат є наступним індосантом. Місце розташування передавальних написів на векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі) і дати їх вчинення (якщо вони є) при визначенні безперервності індосаментів до уваги не беруться.
 
За наявності на векселі в ряді послідовних індосаментів одного або кількох закреслених індосаментів законним векселедержателем є особа, на ім`я якої вчинено останній перед закресленим індосамент. Як законний векселедержатель така особа має право індосувати вексель у загальному порядку, при цьому закреслений індосамент до уваги не береться.
 
Законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними і дійсними. Доведення протилежного - обов`язок особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. 
 
Суди попередніх інстанцій установили, що на звороті векселів є записи про їх видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Антарктика - Турист» (далі - ТОВ «Антарктика - Турист») та згідно з написами індосаментів права на векселі послідовно та безперервно переходили від ТОВ «Антарктика - Турист» до ОСОБА_6 , а в подальшому - до ТОВ «КЛМ ПЛЮС» 
і насамкінець - до ОСОБА_1 .
 
Отже, суди встановили наявність на законних підставах у ОСОБА_1 
47 простих векселів на загальну суму 8 116 395,22 грн, оригінали яких були оглянуті судом першої інстанції під час вирішення справи, і за їх змістом встановлено безперервність послідовних індосаментів з останнім визначеним векселедержателем саме позивачки, тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що незалежно від правових підстав отримання цих простих векселів у позивачки виникло право вимоги про виконання до ОСОБА_2 як векселедавця зобов`язання зі сплати грошової суми, визначеної у векселях.
 
Відповідно до пункту 5 статті 1 Уніфікованого закону переказний вексель містить, зокрема, зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж.
 
Згідно зі статтею 2 Уніфікованого закону документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, наведених у попередній статті, не має сили переказного векселя, за винятком випадків, а саме: при відсутності особливої вказівки, місце, позначене поруч з найменуванням трасата, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання трасата.
 
У статті 76 Уніфікованого закону вказано, що при відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом 
з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч 
з найменуванням векселедавця.
 
У пункті 20 Постанови № 5 вказано, що вексель має пред`являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).
 
Із матеріалів справи відомо, що векселі складені 11 липня 2008 року 
у м. Одесі; вказано, що вони підлягають сплаті в м. Одесі, у філії АКБ «Імексбанк» у м. Одесі; та зазначено місце проживання ОСОБА_2 : 
АДРЕСА_1 .
 
На підставі вказаних норм матеріального права, з урахуванням відомостей про місце платежу за векселями можна зробити висновок, що місцем платежу за простими векселями є м. Одеса.
 
Вексельні зобов`язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред`явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.
 
Вимога про платіж, пред`явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред`явленою належними чином. Отже, протест у неплатежі, вчинений без вказівки про пред`явлення векселя до платежу у визначеному в ньому місці, не може вважатися належним доказом відсутності платежу і бути підставою для задоволення регресних вексельних вимог.
 
Прямий боржник за векселем зобов`язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред`явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред`явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, 
у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред`явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.
 
Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред`явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені статтею 613 ЦК України.
 
Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 грудня 2018 року у справі 
№ 904/60/18 та від 13 травня 2019 року у справі № 904/63/18, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
 
Із матеріалів справи відомо, що векселі пред?явленні до оплати у м. Одесі, що відповідає вимогам Уніфікованого закону.
 
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи 
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
 
Виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, а також з огляду на те, що відповідачка не надала доказів на спростування своєчасності пред?явлення векселів до сплати за зазначеною 
в них адресою пред?явлення вимоги у м. Одесі, за місцем проживання векселедавця, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за векселями.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що матеріали справи не містять будь-яких підтверджень направлення заявнику простих векселів до платежу 
є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та до необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, 
№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 рокузалишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Одеси 
від 10 жовтня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду 
від 04 квітня 2023 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов