КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 761/20601/23                                                                    Головуючий у суді І інстанції Юзькова О.Л.
Провадження № 22-ц/824/586/2024                                                        Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
15 травня 2024 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака Ірина Павлівна, Київська міська рада, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини,
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище заявою, в якій просила встановити юридичний факт, що вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад п`ять років, з 2015 року по день смерті ОСОБА_3 .
Заявлені вимоги  ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що померла ОСОБА_3 є її двоюрідною сестрою. З кінця 2015 року вона постійно проживала разом із ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я потребувала постійного догляду. Спадкодавець одружена не була, дітей не мала. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . У вересні 2022 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. з метою оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності доказів наявності родинних відносин.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року заяву задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад п`ять років, а саме з 2015 року по день смерті ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності докази у справі та покази свідків, дійшов висновку, що заява про встановлення факту проживання однією сім`єю заявника зі спадкодавцем понад п`ять років до дня її смерті є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, що відповідає способам судового захисту, передбаченим частиною другою статті 16 ЦК України.
Встановивши, що метою встановлення зазначеного юридичного факту є захист майнових інтересів заявника щодо оформлення права на спадщину, тобто для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, суд не погодився з доводами Київської міської ради про наявність спору про право і не вбачав підстав для застосування положень частини четвертої статті 315 ЦПК України, відповідно до яких суддя залишає заяву без розгляду, якщо під час розгляду заяви виявить спір про право.
Не погодившись з таким судовим рішенням, Київська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що додані до заяви докази не підтверджують жодну із обставин, встановлення яких необхідно при визначенні того, чи проживали фізичні особи однією сім`єю, зокрема, ОСОБА_1 не доведено наявність спільного бюджету, спільних витрат, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків із  ОСОБА_3 .
Оскаржуване рішення суду ґрунтується виключно на показаннях свідків, що суперечить усталеній судовій практиці, згідно якої лише показання свідків та спільні фотографії за відсутності інших доказів не є достатнім доказом, що підтверджує факт спільного проживання і не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Враховуючи, що заявником не подано жодного доказу реальності сімейних відносин із ОСОБА_3 у розумінні статті 3 СК України, то Київська міська рада як орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва, оспорювала право ОСОБА_1 на спадкування майна померлої. 
Між тим, суд першої інстанції у своєму рішенні так і не зазначив, чому у даній справі не вбачається спору про право.
Суд не врахував, що територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є заінтересованою особою, оскільки в разі неприйняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , відповідно до вимог статті 1277 ЦК України буде зобов`язана подати заяву про визнання вказаної спадщини відумерлою.
Київська міська рада заявила в суді про наявність спору про право, оскільки не вважала, що докази, подані ОСОБА_1 , надають їй право на спадкування майна померлої у порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про залучення до участі у справі правонаступника заявника. Залучено правонаступника ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якості заявника до участі у справі № 761/20601/23.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Цимбал Н.В. просить відмовити в задоволенні вказаної апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи Київської міської ради є безпідставними та необґрунтованими.
Стверджує, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були двоюрідними сестрами, проте належних документів на підтвердження цього не збереглось, оскільки спадкодавець народилась в с. Козаровичі Димерського району Київської області, де і провела свої дитинство та юність. Більша частина села була затоплена в 1960-х роках внаслідок створення Київського водосховища при спорудженні Київської ГЕС.
Як єдина рідна людина спадкодавця,  ОСОБА_1 переїхала до неї, щоб допомагати їй у зв`язку погіршенням здоров`я останньої. Тобто, з 2015 року заявник та спадкодавець жили разом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Необхідність спільного проживання підтверджується копіями медичної документації, долученими до матеріалів справи. Факт спільного проживання підтвердили також і свідки, допитані в судовому засіданні: ОСОБА_4 - подруга спадкодавця та ОСОБА_5 - сусідка спадкодавця.
Звертає увагу суду, що заявник є спадкоємцем четвертої черги за законом, заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця подала своєчасно, від спадщини не відмовлялась. Водночас Київська міська рада не надала жодних доказів щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_3 , яка настала  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд першої інстанції ухвалив рішення у цій справі 22 вересня 2023 року, тобто вже після спливу одного року з дня відкриття спадщини. Таким чином, на думку правонаступника заявника, заінтересована особа штучно створює перешкоди для отримання спадщини.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2  - адвокат Цимбал Н.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції в силі.
Заінтересовані особи та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника заявника в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 29 серпня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис № 16440.
Із заявою про прийняття спадщини, зокрема, у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , 10 вересня 2022 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06 березня 2023 року приватним нотаріусом Бурмакою І.П. надано письмове роз`яснення заявнику щодо її права звернутися до суду у зв`язку з тим, що встановити факт її родинних відносин з померлою ОСОБА_3 неможливо та відсутні докази постійного проживання заявника та померлої.
Як зазначала представник заявника в суді першої інстанції та підтвердили свідки ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 , проте значна частина документів, які б підтверджували родинні відносини, не збереглися і не можуть бути відновлені, оскільки померла народилася і провела своє дитинство та юність в с. Козаровичі, більша частина якого у 1960-х внаслідок створення Київського водосховища при спорудженні Київської ГЕС, була затоплена. Заявник постійно проживала разом померлою з 2015 року, доглядала померлу зважаючи на стан її здоров`я, допомагала по господарству, купувала продукти, ліки, готувала їжу, викликала лікарів, слідкувала за своєчасним прийомом ліків померлою, носила їжу у лікарні під час госпіталізації померлої.
ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Козаровичі Димерського району Київської області.
Як свідчить довідки Центрального державного історичного архіву України, м. Київ, Державного архіву Київської області (Київська обласна військова адміністрація), Державного архіву м. Києва, документи, які підтверджують ту обставину, що заявник та ОСОБА_6 є двоюрідними сестрами відсутні.
Разом з тим, свідок ОСОБА_4 пояснила, що була знайома з ОСОБА_3 з 1969 року, остання та ОСОБА_1 є двоюрідними сестрами. ОСОБА_1 переїхала до ОСОБА_3 в 2015 році, постійно з нею проживала за адресою: АДРЕСА_2 і доглядала за нею до самої смерті. Сестри вели спільне господарство та мали спільні кошти.
ОСОБА_5 , допитана в якості свідка, також вказала, що заявник та ОСОБА_3 є двоюрідними сестрами. ОСОБА_1 з 2015 року постійно поживала разом із сестрою у зв`язку зі станом здоров`я останньої і були пов`язані спільним побутом.
Згідно довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. від 15 вересня 2023 року інших спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщину після смерті ОСОБА_3 , немає, заповіту померла ОСОБА_3 не залишила.
Метою встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є захист майнових інтересів щодо оформлення права на спадщину, тобто для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом четвертої черги спадкування.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, і встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».
У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року у справі № 198/99/15-ц зазначено, що: «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».
У відповідності до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 червня 2021 рокув справі № 760/33008/19, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.
Як зазначив Верховний Суд у постанові № 759/4247/20 від 16 червня 2022 року, що виникла з аналогічних правовідносин: «задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав доведеним факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з червня 2012 року, а також той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на день їх смерті були зареєстровані та проживали разом із покійною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Разом із тим, суд першої інстанції не врахував, що у грудні 2020 року Київською міською радою подано до суду заяву про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів, посилаючись на наявність спору про право. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, також не врахував поданого Київською міською радою клопотання, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги Київської міської ради та не взяв до уваги те, що факт оскарження рішення місцевого суду заінтересованою особою свідчить про наявність спору про право.
У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року в справі № 641/683/23 зазначено, що: «задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав доведеним факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком понад п`ять років, у період з 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дня його смерті. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з недоведеності заявником своїх вимог. Разом із цим суд не врахував, що факт оскарження рішення місцевого суду заінтересованою особою - Харківською міською радою, доводи її апеляційної скарги, свідчить про існування спору про право. Пославшись на те, що від часу відкриття спадщини ще не минув рік, а тому Харківська міська рада не може порушувати питання про визнання спадщини відумерлою, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні скарги по суті заявлених вимог не звернувши уваги на те, що з моменту відкриття спадщини відповідно до статті 1277 ЦК України Харківська міська рада має свій інтерес щодо спадкового майна. Ураховуючи наведене, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження».
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , у червні 2023 року звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила встановити юридичний факт, що вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад п`ять років, з 2015 року по день смерті останньої.
Вказувала, що від встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем залежить виникнення у неї спадкових прав в порядку статті 1264 ЦПК України та можливість їх подальшої реалізації, а саме отримання у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.
Київська міська рада подала до суду першої інстанції письмові пояснення на заяву про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідально до яких просила залишити зазначену заяву без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України у зв`язку з наявністю спору про право.
Заінтересована особа посилалась на те, що з доданих заявником до матеріалів справи доказів не вбачається доведеність реальності сімейних відносин між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 . у розумінні статті 3 СК України, Київська міська рада як орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва, оспорює право ОСОБА_1 на спадкування майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому спір про визнання права власності в порядку спадкування має вирішуватись в порядку позовного провадження.
В апеляційній скарзі представник Київської міської ради зазначала, що у ОСОБА_3 немає спадкоємців і  ОСОБА_1 не має права на спадкування у четверту чергу, оскільки у порядку статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є заінтересованою особою, оскільки в разі неприйняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , відповідно до вимог статті 1277 ЦК України буде зобов`язана подати заяву про визнання вказаної спадщини відумерлою.
З наведеного вище вбачається, що Київська міська рада має свій інтерес щодо спадкового майна, а тому факт, про встановлення якого просила заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право на спадкування, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження за належною позовною вимогою, зокрема, про визнання права на отримання спадщини.
Отже, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що мають юридичне значення, суд першої інстанції належним чином не вирішив клопотання Київської міської ради про відсутність підстав для розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження та про залишення такої заяви без розгляду, не надав належної оцінки доводам заінтересованої особи про наявність спору про право на спадкування, адже із поданої заяви та клопотання заінтересованої особи апеляційним судом встановлено, що існує спір про право на спадкування, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Подібний висновок наведений Верховним Судом у постанові від 02 травня 2024 рокуу справі № 367/2904/22, провадження № 61-634св24.
У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно із вимогами частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду про встановлення факту проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , без розгляду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 315 ЦПК України та частиною першою статті 377 ЦПК України.
Вищевказані обставини не позбавляють ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_1 , права звернутись до суду з відповідним позовом на загальних підставах.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 рокускасувати.
Заяву  ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака Ірина Павлівна, Київська міська рада, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини залишити без розгляду.
Роз`яснити  ОСОБА_2 , як правонаступнику ОСОБА_1 , право звернутись до суду з позовом на загальних підставах.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 травня 2024 року.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній