ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 р.	Справа № 480/2547/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
представник позивача Сумцова С.В.
представник відповідача Литвин В.А. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Конотопського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/2547/24
          за позовом          Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці  
          до          Конотопського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                  
          про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Конотопського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати повідомлення старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвин Валентини Андріївни про повернення виконавчого документи стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024                       № 26.230, а саме постанови Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000,00грн.;
- зобов`язати Конотопський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000,00грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці 26 березня 2024 року отримано повідомлення старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у   Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвин Валентини Андріївни від 20 березня 2024 року за № 26.230 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а саме повернуто без прийняття до виконання постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05 травня 2023 року за № 11 ДФС-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 67 000,00грн.
Так, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Сумській області від 01.03.2023 №1130/18/20/РРО/2941009736, Міжрегіональним управлінням прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023 за фактом порушення статті 24 КЗпП України в частині допуску до роботи ОСОБА_2 , без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства та без подання повідомлення про прийняття працівника на   роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, якою вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000,00 грн.
Постанова про накладення штрафу 05 травня 2023 року № 11 ДФС-ФС була надіслана на адресу ФОП ОСОБА_1  рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно Порядку № 509 постанова про накладення штрафу набирає законної сили з дня   її прийняття, а штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення (пункт 9). Несплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами   державної виконавчої служби  в  силу припису частини 3 пункту 11 Порядку № 509.
Проте, у визначений законодавством строк дана постанова ФОП ОСОБА_1 не виконана, штраф не сплачено.
У зв`язку з несплатою суми штрафу Міжрегіональним управлінням дана постанова була направлена для примусового виконання до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме:
вперше - 06.06.2023 згідно заяви № ПНС/3/6514-23, яка була повернута повідомленням старшого державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2023р. із зазначенням причини, «виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим у статті 265 КЗпП України та пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме ст. 265 КЗпП України визначено кратний розмір мінімальної заробітної плати, а у постанові про накладення штрафу вказана сума 67000,00грн.  без   посилання на кратний розмір мінімальної заробітної плати».
Постановою начальника Конотопського відділу ДВС № 105 від 06.07.2023 повідомлення старшого державного виконавця скасовано, як таке, що прийнято з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень;
вдруге  – 17.07.2023   згідно заяви №   ПНС/2/8136-23,   яка  була повернута повідомленням старшого державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02.08.2023р. із зазначенням причин, «ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 відкрито провадження в адміністративний справі                      № 480/5410/23 за позовом  ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління про   скасування постанови № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023. Таким чином, рішення на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили. Вказана обставина виключає здійснення виконавчого провадження».
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі                            № 480/8820/23 визнано протиправним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця   про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02.08.2023р. та зобов`язано Конотопський відділ ДВС прийняти до виконання постанову Міжрегіонального управління про   накладення штрафу № 11-ДФС-ФС від 05.05.2023р.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 рішення Сумського окружного адміністративного суду скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Конотопський відділ ДВС прийняти до виконання постанову про накладення штрафу. У цій частині судом апеляційної інстанції прийнято нове рішення, яким зобов`язано Конотопський відділ ДВС повторно розглянути заяву Міжрегіонального управління від   17.07.2023 про примусове виконання постанови про накладення штрафу. У іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 залишено без змін.
Конотопський відділ ДВС на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі № 480/8820/23 надіслало на адресу Міжрегіонального управління листа від 14.12.2023 № 18.6-31/63923, яким повідомило про повторний розгляд заяви та вказало, що у відділу відсутні обґрунтовані законні підстави для відкриття виконавчого провадження з примусового   виконання постанови № 11-ДФС-ФС від   05.05.2023р. із   зазначенням причин, що   ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 у справі № 480/5410/23 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління судом забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за постановою № 11-ДФС-ФС від 05.05.2023р., а також вказало, що строк пред`явлення постанови до виконання складає три місяці з дня прийняття, та відповідно сплив 06.08.2023р.
втретє - 05.02.2024 згідно Заяви № ПНС1/1726-24, яка була повернута повідомленням старшого державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024р. із зазначенням причин «стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно відмітки, що міститься на виконавчому документі строк пред`явлення закінчився 02.11.2023. При цьому, виконавчий документ звернуто до виконання 05.02.2024. Крім того, у виконавчому документі зазначена лише дата прийняття рішення – 05.05.2023, а дата видачі виконавчого документа відсутня. Вказані обставини виключають можливість здійснення виконавчого провадження».
Міжрегіональне управління не погоджується з позицією Конотопського відділу ДВС та   вважає, що повідомлення старшого державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024р, підлягає визнанню протиправним і    скасуванню, виходячи з наступного.
Дійсно у провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 480/5410/23 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального   управління   про  скасування постанови № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р.
Ухвалою суду від 09.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Заходи забезпечення позову у справі № 480/5410/23 судом були забезпечені лише ухвалою суду від 25.09.2023р., яка постановою Другого апеляційного адміністративного суду від   25.01.2024 у справі № 480/5410/23 скасована. ФОП ОСОБА_1 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову. Крім того, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі №480/5410/23 ФОП ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позову про   скасування постанови № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення штрафу у розмірі 67000,00грн.
Міжрегіональне управління після одержання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 480/5410/23, якою скасовано ухвалу Сумського окружного адміністративного суду  від 25.09.2023 про забезпечення позову, та враховуючи факт несплати ФОП ОСОБА_1 штрафу за постановою № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р, за якою рішенням суду відмовлено в скасуванні, вже втретє направило до Конотопського відділу ДВС постанову № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р, згідно заяви від 05.02.2024 за № ПНС/1/1726-24. У поданій заяві Міжрегіональне управління вказало на прийняття Другим апеляційним адміністративним судом постанови від 25.01.2024, а також вказало щодо обґрунтованості строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження». Однак, Конотопським відділом ДВС наведені аргументи Міжрегіонального управління були проігноровані.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім   посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є  держава або   державний орган,   які   можуть бути   пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Позивач зазначив, що вперше постанова Міжрегіонального управління № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р, була направлена до Конотопського відділу ДВС для примусового виконання 06.06.2023, тобто в межах визначеного строку.
При цьому, наголосив, що впродовж всього періоду починаючи з 06.06.2023 по 05.02.2024 Міжрегіональне управління декілька разів направляло постанову для примусового виконання і кожного разу Конотопський відділ ДВС з необґрунтованих причин незаконно відмовляв у прийняті виконавчого документа до виконання.
Також, позивач зазначив, що згідно розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або  скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24   лютого 2022 року № 2102-IX- визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Крім того, оскаржуване повідомлення старшого державного виконавця Конотопського відділу ДВС видано з порушенням строку його прийняття,  а саме: статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
У даному випадку Міжрегіональне управління втретє направило постанову № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р, для примусового виконання до Конотопського відділу ДВС згідно Заяви від 05.02.2024р. рекомендованим листом з повідомлення про вручення, яке було одержано довіреною особою виконавчої служби 13.02.2024р.
Міжрегіональне управління у зв`язку з тривалим неодержанням будь-якої інформації щодо    поданої 05.02.2024 до примусового виконання постанови, направило 18.03.2024 на електрону пошту Конотопського відділу ДВС листа від 18.03.2024 за № ПНС/1/3931-24 про надання інформації щодо результатів розгляду поданої заяви від 05.02.2024р. та постанови  № 11 ДФС-ФС    від 05.05.2023р.  І лише після направленого Міжрегіональним управлінням листа, Конотопський   відділ ДВС прийняв оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024р.
Таким чином, позивач вважає, що старшим державним виконавцем Конотопського   відділу    ДВС виконавчий документ був повернутий через 36 днів після дня його пред`явлення до виконання (13.02.2024 – одержано, 20.03.2024 повернуто), що є порушенням статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо посилання у оскаржуваному повідомленні на те, що у виконавчому документі зазначена лише дата прийняття рішення – 05.05.2023, а дата видачі виконавчого документа   відсутня, позивач зазначив, що це твердження не відповідає дійсності є безпідставним та законодавчо необґрунтованим виходячи з наступного.
Пунктом 4 Порядку № 509 встановлено, що постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий – надсилається протягом трьох   робочих днів з дня  складання суб`єктові господарювання або роботодавцю.
Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України            № 920 від 19 травня 2020 року із змінами внесеними наказом № 912-21 від 05 травня 2021 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2020 року за № 657/34940, затверджена форма постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Цей наказ видано відповідно до пункту 9 Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 459 (зі змінами), абзацу третього пункту 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.
Встановленою формою постанови про накладення штрафу за порушення законодавства визначена необхідність зазначення: дати прийняття постанови; дати набрання постановою законної сили та дати строку пред`явлення постанови до виконання.
У даному випадку, дата видачі постанови про накладення штрафу № 11 ДФС-ФС, як   виконавчого   документа   у    розумінні   Закону   України   «Про   виконавче провадження» – є 05.05.2023, що вказана на першій сторінці.
При цьому, позивач вважає помилковим посилання старшого державного виконавця в оскаржуваному повідомлені, що   05.05.2023 є дата прийняття рішення, оскільки будь-яке рішення у даному випадку відсутнє. Постанова про накладення штрафу є самостійним виконавчим документом, що видається без прийняття будь-якого рішення.
Встановлені обставини свідчать про протиправність дій старшого державного виконавця Конотопського відділу ДВС щодо повернення постанови про накладення штрафу № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023 згідно повідомлення від 20 березня   2024 року.
Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання Конотопський відділ Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції саме прийняти до виконання постанову про   накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 11 ДФС-ФС від 05 травня 2023 року у сумі 67000,00грн. позивач вважає, що саме таке твердження заявлених позовних вимог є належним способом захисту і не може вважатися втручанням у дискрецію органів державної виконавчої служби.
Отже, представник позивача вважає, що повідомлення відповідача про повернення виконавчого документу є протиправним та порушує права і законні інтереси стягувача, а тому звернулась до суду та просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 року адміністративний позов Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задоволено.
Скасовано повідомлення старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвин Валентини Андріївни про повернення виконавчого документи стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024 № 26.230, а саме постанови Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000,00 грн.
Зобов`язано Конотопський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що до Відділу ДВС надходила постанова Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000 грн.
20.03.2024 старшим державним виконавцем відділу Литвин Валентиною Андріївною  винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Вказане повідомлення було мотивоване тим, що стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно відмітки, що міститься на виконавчому документі строк пред`явлення закінчився 02.11.2023. При цьому виконавчий документ звернуто до виконання лише 05.02.2024. Крім того, у виконавчому документі зазначена лише дата прийняття рішення - 05.05.2023, а дата видачі виконавчого документа відсутня. Вказані обставини виключають можливість здійснення виконавчого провадження.
Щодо строку пред`явлення зауважив, що у постанові Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000 грн. вказаний строк пред`явлення постанови до виконання до 06 серпня 2023 року.
При повторному пред`явленні до виконання постанови Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від -05.05.2023 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000 грн. стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно відмітки, що міститься на виконавчому документі строк пред`явлення закінчився 02.11.2023. Крім того, у виконавчому документі зазначена лише дата прийняття рішення - 05.05.2023, а дата видачі виконавчого документа відсутня.
Як встановлено судом, судове рішення, яке підлягає виконанню, ухвалене на користь держави і стягувачем у виконавчому документі є державний орган Державна служба з питань праці. Відтак, строк пред`явлення до виконання виконавчого документа складає три місяці з наступного дня після набрання ним законної сили (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»). Пунктом 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У даному випадку строк пред`явлення виконавчого документа перервано пред`явленням. Таким чином, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа тривав до 02.11.2023 і на день пред`явлення виконавчого документа до виконання (05.02.2024) вже сплинув. Питання про поновлення цього строку стягувачем у визначеному законом порядку не ставилось. Зазначені обставини унеможливлюють відкриття виконавчого провадження та є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.
Щодо відсутності дати видачі виконавчого документа відповідач зауважив, що статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа. Так, у відповідності до пунктів 1, 2 частини 1 зазначеної статті у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, - дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ. Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, - виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
Закони посідають провідне місце в ієрархії нормативно-правових актів та мають вищу юридичну силу щодо підзаконних нормативно-правових актів.
Отже, у випадку суперечності норм подзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу (лист Міністерства юстиції України «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами» від 30.01.2009 N Н-35267-18).
З огляду на викладене, дата видачі виконавчого документа є обов`язковим реквізитом, а її відсутність - підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання на підставі, передбачені п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Також апелянт зауважив, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця або відповідну посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише ними, зокрема, постановити ухвалу про зобов`язання державного виконавця прийняти судовий наказ до виконання або зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.
Таким чином, позовні вимоги щодо прийняття до виконання виконавчого документа є передчасними, а суд не звернув на це увагу та самостійно надав оцінку виконавчому документу на відповідність його вимогам Закону, що згідно із цим Законом є повноваженнями державного виконавця.
Враховуючи викладене, відповідач вважає, що дії чи бездіяльність відповідача вчинені ним в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія  суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05.05.2023 Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову № 11 ДФС-ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за фактом порушення статті 24 КЗпП України в частині допуску до роботи ОСОБА_2 , без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства та без подання повідомлення про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, якою вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000,00 грн. (а.с.36).
06.06.2023 позивачем подано заяву № ПНС/3/6514-23 до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове виконання постанови від 05.05.2023 № 11 ДФС-ФС (а.с.24).
19.06.2023 відповідачем прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання із зазначенням: «виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим у статті 265 КЗпП України та пункту 6 частини 4 статті 4 Закону   України «Про виконавче провадження», а саме ст. 265 КЗпП України визначено кратний розмір мінімальної заробітної плати, а у постанові про накладення штрафу вказана сума 67000,00 грн.   без посилання на кратний розмір мінімальної заробітної плати» (а.с.27).
06.07.2023 постановою начальника Конотопського  відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №105, якою повідомлення старшого державного виконавця скасовано, як таке, що прийнято з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень (а.с.38).
07.07.2023 позивачем подано заяву № ПНС/2/8136-23 до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове виконання постанови від 05.05.2023 № 11 ДФС-ФС (а.с.23).
02.08.2023 відповідачем прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання із зазначенням: «ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 відкрито провадження в адміністративний справі №480/5410/23 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління про скасування постанови № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023. Таким чином, рішення на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили. Вказана обставина виключає здійснення виконавчого провадження» (а.с.26).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі                          № 480/8820/23 визнано протиправним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця   про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02.08.2023р. та зобов`язано Конотопський відділ ДВС прийняти до виконання постанову Міжрегіонального управління про   накладення штрафу № 11-ДФС-ФС від 05.05.2023р.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 рішення    Сумського окружного адміністративного суду скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Конотопський відділ ДВС прийняти до виконання постанову про накладення штрафу. У цій частині судом прийнято нове рішення, яким зобов`язано Конотопський відділ    ДВС повторно розглянути заяву Міжрегіонального управління від 17.07.2023 про примусове виконання постанови про накладення штрафу. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 залишено без змін (а.с.39-42).
14.12.2023 Конотопський відділ ДВС на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі № 480/8820/23 надіслано на адресу Міжрегіонального управління листа № 18.6-31/63923, яким повідомлено, що у відділу відсутні обґрунтовані законні підстави для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 11-ДФС-ФС від   05.05.2023р. у зв`язку із тим, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 у справі № 480/5410/23 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління судом забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за постановою № 11-ДФС-ФС від 05.05.2023р., а також вказало, що строк пред`явлення постанови до виконання складає три місяці з дня прийняття, та відповідно сплив 06.08.2023р. (а.с.22).
Також, судом встановлено, що в провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 480/5410/23 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління  про  скасування   постанови  № 11  ДФС-ФС  від 05.05.2023р.
Ухвалою суду від 09.06.2023 відкрито провадження у справі,  розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову - задоволено. Зупинено стягнення по постанові Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05.05.2023 року № 11 ДФС-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі. Зупинено стягнення по постанові Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05.05.2023 року № 12 ДФС-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024 по справі №480/5410/23 апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці – задоволено. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 по справі № 480/5410/23 – скасовано. Прийнято постанову, якою у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено (а.с.43-46).
05.02.2024 позивачем подано заяву № ПНС1/1726-24 до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове виконання постанови від 05.05.2023 № 11 ДФС-ФС (а.с.21).
20.03.2024 відповідачем прийнято повідомлення №26.230 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання із зазначенням: «стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно відмітки, що міститься на виконавчому документі строк пред`явлення закінчився 02.11.2023. При цьому, виконавчий документ звернуто до виконання 05.02.2024. Крім того, у виконавчому документі зазначена лише дата прийняття рішення – 05.05.2023, а дата видачі виконавчого документа відсутня. Вказані обставини виключають можливість здійснення виконавчого провадження» (а.с.28).
Позивач вважає, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу є протиправним та підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що повернувши виконавчий документ без виконання, відповідач порушив засади виконавчого провадження, визначені ст. 2 Закону №1404-VIII, зокрема, прийняв рішення з порушенням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, тому повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024 №36.230 є протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи, що відповідачем тричі безпідставно було повернуто без виконання зазначена постанова, суд вважав вірним спосіб захисту порушеного права позивача, а саме зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення: зобов`язати Конотопський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000,00грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Відповідно до п. 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (надалі – Порядок № 509) не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються, зокрема, органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Сторони не заперечують, що постанова управління Держпраці є виконавчим документом.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Зі змісту оскаржуваного повідомлення судом встановлено, що підставою повернення постанови про накладення штрафу позивачу без прийняття її до виконання, є, зокрема,  посилання державного виконавця на п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" а саме, що стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно відмітки, що міститься на виконавчому документі строк пред`явлення закінчився 02.11.2023.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно спростував такі висновки відповідача, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, а саме виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Частиною 2 статті 12 наведеного Закону передбачено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Згідно п.1 ч.4 ст.12 зазначеного Закону передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.
Судом встановлено, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці постанова від 05.05.2023 № 11 ДФС-ФС неодноразово направлялася  до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання (а.с.36).
Так, в матеріалах справи наявні заяви від 06.06.2023 № ПНС/3/6514-23, від 17.07.2023                   № ПНС/2/8136-23, від 05.02.2024 № ПНС1/1726-24 про примусове виконання постанови від 05.05.2023 № 11 ДФС-ФС .
Разом з тим, відповідачем приймалися повідомлення від 19.06.2023, від 02.08.2023 та від 20.03.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
При цьому, суд також звертає увагу, та той факт, що повідомлення від 19.06.2023 та від 02.08.2023 було скасовано постановою начальника Конотопського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та у судовому порядку.
Отже, враховуючи п.1 ч.4 ст.12 Закону, строки пред`явлення до примусового виконання наведеної постанови переривалися.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Подальшими указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.
Відповідно до абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII, доповненого Законом №2129-ІХ, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Таким чином, особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII, відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Суд апеляційної зазначає, що оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом №1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. 
Наведені висновки також узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 260/2595/22.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  позивачем не було пропущено строк пред`явлення до виконання постанови від 05.05.2023                    № 11 ДФС-ФС, оскільки строки пред`явлення до примусового виконання рішень були перервані на період дії воєнного стану.
Щодо доводів відповідача в оскаржуваному повідомленні, що дата видачі виконавчого документа відсутня, судом встановлено наступні обставини.
Так, Пунктом 4 Порядку № 509 встановлено, що постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий – надсилається протягом трьох робочих днів з дня складання суб`єктові господарювання або роботодавцю.
Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України            № 920 від 19 травня 2020 року із змінами внесеними наказом № 912-21 від 05 травня 2021 року зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2020 року за № 657/34940, затверджена форма постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Цей наказ видано відповідно до пункту 9 Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 459 (зі змінами), абзацу третього пункту 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.
Встановленою формою постанови про накладення штрафу за порушення законодавства визначена необхідність зазначення: дати прийняття постанови; дати набрання постановою законної сили та дати строку пред`явлення постанови до виконання.
Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено вимоги до виконавчого документа, у якому зазначаються: 
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Так, аналізуючи зміст постанови № 11 ДФС-ФС, колегія суддів зазначає, що її зміст  відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, на першій сторінці постанови вказано: назва - «постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 11 ДФС-ФС»; дата видачі - 05.05.2023. одночасно є датою прийняття; найменування органу - Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці; прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала - начальник Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Розумний Олександр Михайлович.
Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що 05.05.2023 є датою прийняття рішення, оскільки будь-яке рішення у даному випадку відсутнє. Постанова про накладення штрафу є самостійним виконавчим документом, що видається без прийняття будь-якого рішення. Цей факт був досліджений судом у справі № 480/8820/23 з наданням йому належної правової оцінки. 
Крім того, суд звертає увагу на те, що причину повернення постанови № 11 ДФС-ФС, як: зазначення у виконавчому документі лише дати прийняття рішення - 05.05.2023 та відсутності дати видачі виконавчого документа Конотопський відділ ДВС вже вказав коли втретє повертав постанову без прийняття до виконання. У попередніх відмовах від 19.06.2023, 02.08.2023 та 14.12.2023 Конотопський відділ посилався за зовсім інші причини повернення постанови.
Так, зокрема, у повідомленні старшого державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2023р. була вказана єдина невідповідність постанови № 11 ДФС-ФС вимогам виконавчого документа, а саме постанові вказана сума 67000,00 грн., замість кратного розміру мінімальної заробітної плати.  Інші посилання на те, що постанова не відповідає вимогам частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» Конотопський відділ ДВС не вказував. При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що повідомлення від 19.06.2023 та від 02.08.2023 були скасовані постановою начальника Конотопського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області та у судовому порядку. 
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, повернувши виконавчий документ без виконання, відповідач порушив засади виконавчого провадження, визначені ст. 2 Закону № 1404-VIII, зокрема, прийняв рішення з порушенням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, тому повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20.03.2024 №36.230 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа, суд зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.
У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 липня 2018 року у справі 820/4263/17.
Також, суд зазначає, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.
В рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем тричі безпідставно було повернуто без виконання зазначену постанову, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вірним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення: зобов`язати Конотопський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 11 ДФС-ФС від 05.05.2023р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у сумі 67000,00грн.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 року по справі № 480/2547/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Конотопського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 по справі                               № 480/2547/24  залишити без змін.
  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко