ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 березня 2024 року 	м.Суми	

Справа №591/3493/20 
Номер провадження 22-ц/816/107/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Бондаря Валерія Миколайовича, 
відповідача – ОСОБА_2 та його представника - адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни, 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника - адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2023 року у складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона зареєстрована фізичною особою – підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність. Виданим нею 28 вересня 2014 року наказом, належний їй на праві власності автомобіль FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 був закріплений за водієм ОСОБА_4 
06 березня 2020 року о 12-15 год. в м. Суми по вул. Прокоф`єва, в районі торгового центру «Європорт» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом – автомобілем ВАЗ-2101 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок втрати свідомості, не зміг обрати безпечної швидкості в русі, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який перебував в нерухомому стані. У результаті зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до висновку авто-технічної експертизи №99 від 25 травня 2020 року в ДТП, яка сталася 06 березня 2020 року, водій, керуючи автомобілем ВАЗ-2101 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 порушив ряд вимог п.2.3.б, 2.9.б,12.1.,12.3,12.4 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п.2.3.б, 2.9.б,12.1.,12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. 
Внаслідок ДТП автомобіль позивачки FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 87187 грн 66 коп. Також, відповідач своїми неправомірними діями завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн та нею були понесені витрати на проведення авто-технічної експертизи №99 від 25 травня 2020 року в сумі 3000 грн, витрати на проведення звіту оцінки пошкодженого транспортного засобу №2-05 від 05 червня 2020 року в сумі 1000 грн.
Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду в сумі 91187 грн 66 коп. та завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн 00 коп. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки (матеріальну шкоду) завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі – 91187 грн 66 коп., 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1022 грн в рахунок повернення судового збору. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_2 та його представник - адвокат Юшкевич Є.Ю. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивують тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач не мав об`єктивно можливості ані передбачити дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 06 березня 2020 року, ані відвернути її. Наголошують на тому, що дорожньо-транспортна пригода відбулася у зв`язку з раптовою втратою свідомості відповідача, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2894, що на думку заявників свідчить, що у відповідача сталася саме невідворотна подія, яка виключає несення ним відповідальності за завдану позивачу шкоду. 
Вказують на те, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Також вважають, що позивачем не було доведено на доказах спричинення їй моральної шкоди, зокрема тривалості страждань, незадовільного стану здоров`я, тяжкості отриманої травми. 
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Бондарем В.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в наслідок невідворотної події, просить рішення суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги – без задоволення. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 (т.1. а.с. 9). 
Позивачка ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (т.1, а.с.10). 
Відповідно до наказу №4 від 28 вересня 2014 року ФОП ОСОБА_1 закріплено автотранспортний засіб FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 за водієм ОСОБА_4 (т.1, а.с.11-13). 
06 березня 2020 року о 12-15 год. в м. Суми по вул. Прокоф`єва, в районі торгового центру «Європорт» відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом – автомобілем ВАЗ-2101 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок втрати свідомості, не зміг обрати безпечної швидкості в русі, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який перебував у нерухомому стані. У результаті зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (т.1, а.с.15-17). 
Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2020 року закрито провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (т.1, а.с. 18). 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ-2101 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія».
Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №161385627, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн 00 коп., а розмір франшизи 2500 грн 00 коп. (т.1, а.с. 113). 
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи №99 від 25 травня 2020 року в ДТП, яка сталася 06 березня 2020 року, водій, керуючи автомобілем ВАЗ-2101 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 порушив ряд вимог п.2.3.б, 2.9.б,12.1.,12.3,12.4 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п.2.3.б, 2.9.б,12.1.,12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2101 мав технічну можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди, шляхом своєчасного застосування гальмування. Водій автомобіля FORD TRANZIT державний номер НОМЕР_1 не мав технічної можливості попередити зіткнення (т.1, а.с.20-29).
Згідно звіту про оцінку майна, складеного 05 червня 2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 87187 грн 66 коп., коефіцієнт фізичного зносу складників – 0,700, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників – 49551 грн 22 коп., ринкова вартість КТЗ на момент ДТП – 181143 грн 22 коп. (т.1, а.с. 31-67).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження. Розмір завданих збитків позивачу підтверджується звітом про оцінку майна. Також, відповідачем була завдана немайнова шкода позивачу, що полягає у моральним стражданнях, пов`язаних з пошкодженням майна та негативними наслідками в житті позивача. 
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про те, що є підстави для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, спричинену позивачу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, а доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне. 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
У відповідності до вимог ч.ч 1, 2 п. 1) ст. 22 ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Закриття постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2020 року провадження справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, не звільняє ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності за шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки власнику автомобіля FORD TRANZIT, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили, колегія суддів вважає непереконливими, з таких мотивів. 
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1  ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.  81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розгляду справи інстанційними судами ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок обставин непереборної сили. 
Щодо можливої раптової втрати свідомості водієм ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом, то колегія суддів звертає увагу на Правилами дорожнього руху України водіям заборонено керувати транспортним засобом в хворобливому або стомленому стані (п.2.9). Втрату свідомості, зумовленою погіршенням стану здоров`я відповідача, не можна вважати непереборною силою, в розумінні ч. 5 ст. 1187 ЦК України. 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на відповідача спричиненої шкоди позивачу, в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з присудженим до стягнення з відповідача розміром майнової шкоди, з огляду на наступні обставини. 
Встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №161385627.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування», в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
23 березня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну у зв`язку з пошкодженням автомобіля FORD TRANZIT, державний номер НОМЕР_1 , що відбулася 06 березня 2020 року. Проте, листом від 30 квітня 2020 року ТДВ «Міжнародна страхова компанія» відмовило у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які відповідно до вимог чинного законодавства підтверджують, що ДТП має ознаки страхового випадку, а також встановлюють вину особи, відповідальність якої застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія» (т.1, а.с. 70). 
Частиною 37.1 статті 37 Закону №1961-IV визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 
навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;
Тобто, закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, не є визначеною ст. 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. 
Як уже зазначалося полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №161385627, визначена страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн 00 коп., а розмір франшизи 2500 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 12.1 ст. 12, ст. 29 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Визначений звітом про оцінку майно розмір завданої позивачу шкоди в наслідок пошкодження автомобіля, що відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля FORD TRANZIT, державний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників – 49551 грн 22 коп. не перевищує ліміту відповідальності страховика – ТДВ «Міжнародна страхова компанія».
Отже, зважаючи на вищевикладене, з ОСОБА_2 підлягає стягненню майнова шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 40136 грн 44 коп. (87187,66 грн (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу) – 49551,22 грн (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) + 2500 грн (франшиза)). 
Крім того, суд першої інстанції помилково визнав збитками, в розумінні ст. 22 ЦК України, понесені позивачем витрати на проведення авто-технічної експертизи в сумі 3000 грн та витрати на проведення звіту про оцінку майна в сумі 1000 грн, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України вони відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність спричинення позивачу, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди та відхиляє доводи апеляційної скарги, з огляду на таке. 
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Усупереч доводам апеляційної скарги, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн 00 коп., відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач в результаті пошкодженням належного їй на праві власності автомобіля, що використовувався нею для здійснення підприємницькою діяльністю. Крім того, зазначений розмір моральної шкоди повністю відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості та підстав для його зменшення колегія судів не вбачає. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині присудженого до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрат, понесені нею в суді першої інстанції на загальну суму 2249 грн 66 коп., з яких 421 грн 36 коп. судового збору, 457 грн 08 коп. витрати на проведення звіту про оцінку майна та 1371 грн 22 коп. – витрати на проведення авто-технічної експертизи.
Крім того, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача належить стягнути 737 грн 41 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника - адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни задовольнити частково. 
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2023 року змінити в частині присудженого до стягнення розміру матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та в частині розподілу судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 40136 гривень 44 копійки, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2249 гривень 66 копійок судових витрат, понесених в суді першої інстанції.
В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2023 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 737 гривень 41 копійку судового збору за апеляційний перегляд рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складене 28 березня 2024 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов