Номер провадження: 33/813/881/24
Номер справи місцевого суду: 522/22107/23 
Головуючий у першій інстанції Коваленко В.М. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Лупши В.В.,
захисника Мієнка Романа Володимировича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

                                       в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 31 жовтня 2023 року о 17 год 42 хв за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 15-а, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, порушив вимоги п. 13.1 ПДР та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 . 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 28 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку (Укрпошта) звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року як незаконну, прийняту з порушенням вимог закону, скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зроблений судом першої інстанції висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідає обставинам справи, а також наданим доказам.
Зокрема, зазначає, що схемі місця ДТП свідчить про те, що транспортні засоби не могли здійснювати «наїзд» один на одного, оскільки між ними 1 метр відстані і вони припарковані паралельно один одного, що як наслідок унеможливлює їх зіткнення у місці паркування; судом першої інстанції були досліджені пояснення виключно ОСОБА_2 , який зіткнення транспортних засобів не бачив, та не надано оцінки його поясненням та поясненням свідка ОСОБА_3 , які також були додатком до протоколу, а отже і доказом; вказує, що безпечна дистанція при паркуванні ним була дотримана, будь-які пошкодження на його транспортному засобі відсутні, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП. Також ОСОБА_1 звернув увагу на те, що в резолютивній частині постанови суду відсутній висновок щодо його винуватості, що, на його думку, свідчить про те, що він фактично не був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просив поновити строк апеляційного оскарження, посилаючись на те, що про наявність постанови суду йому стало відомо 20 лютого 2024 року із Єдиного державного реєстру судових рішень, копія постанови суду на вказану у протоколі та безпосередньо оскаржуваному судовому рішенні адресу не надходила, про неможливість ознайомлення з постановою свідчить те, що з кінця 2023 року та на початку 2024 року, він як учасник бойових дій був задіяний у виконанні бойових завдань у районах безпосереднього ведення воєнних дій та на рубежі зіткнення із окупаційними військами у складі НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, а тому вважає факт перебування на військовій службі поважною причиною пропуску строку.
Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року ухвалена за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , який у клопотанні про відкладення розгляду справи від 08 січня 2024 року, пославшись на перебування у лавах ЗСУ та виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій та бажання приймати участь у судовому засіданні, просив відкласти розгляд справи до 02 лютого 2024 року – початок його відпустки.
29 січня 2024 року судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови, повний текст якої у встановлений ч. 1 ст. 285 КУпАП строк ОСОБА_1 надіслано не було, про це відомості в матеріалах справи відсутні.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови є 08 лютого 2024 року, а апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 28 лютого 2024 року (а.с. 69).
З огляду на викладене, а також враховуючи, що пропуск строку є незначним та зумовлений поважними причинами, які не спростовано матеріалами справи, апеляційний суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знаходять своє підтвердження, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, як пропущеного з поважних причин.
В судовому засіданні захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Мієнко Р.В., підтримав доводи апеляційної скарги.
Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 22 травня 2024 року на електронну адресу апеляційного суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, що не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 13.1. ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Відповідальність за ч. 1 ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина водія ОСОБА_1 підтверджується дослідженими доказами та матеріалами справи, призначивши йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами        .
Колегія суддів погоджує такий висновок суду, оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними та вірно оціненими судом доказами:
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 535795, складеним 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 , який 31 жовтня 2023 року о 17 год 42 хв за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 15-а, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, порушив вимоги п. 13.1 ПДР та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 .  Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 1);
Схемою місця ДТП, в якій зафіксовано місце зіткнення та положення транспортних засобів після їх зіткнення, пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відомості щодо освітлення (штучне); стан покриття проїзної частини (сухе), наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП (немає); дана схема підписана уповноваженою особою та учасниками ДТП без будь-яких зауважень та заперечень, щодо розташування зазначених транспортних засобів (а.с. 2);
поясненнями ОСОБА_2 , який вказав, що підходячи до припаркованого ним автомобіля, побачив як він похитнувся в той момент як біля нього паркувався автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , а підійшовши ближче, побачив сліди удару (притертість) на його автомобілі, які раніше були відсутні, також сліди зіткнення були на автомобілі Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 ; водій автомобіля Mitsubishi Lancer свою вину не заперечував, добровільно відшкодувати збитки відмовився, були виклакані працівники поліції (а.с. 3). 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , що перебувало у причинному зв`язку із наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди, а також про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
Наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ст. 124 КУпАП.
Не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно на надано належної оцінки поясненням ОСОБА_1 , оскільки такі пояснення суперечать зібраним по справі доказам, які узгоджуються між собою, їм судом надано належну правову оцінку. 
Апеляційний суд враховує, що хоча ОСОБА_1 і стверджував в письмових поясненнях, що дорожньо-транспортна пригода виникла не внаслідок недотримання ним правил дорожнього руху, а сліди зіткнення на транспортних засобах фактично відсутні, пошкодження (подряпини) транспортного засобу Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 носять застарілий характер та їх походження невідоме, однак, наведене є лише особистим баченням ОСОБА_1 виниклої ситуації, при цьому його доводи спростовуються схемою ДТП, яка містить перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП, характер та локалізація таких пошкоджень перебуває у причинному зв`язку із діями ОСОБА_1 , який доказів у спростування наведених обставин не надав, відповідних клопотань для визначення характеру та часу виникнення пошкоджень під час розгляду справи не заявляв, крім того, схему ДТП підписав без зауважень.
Само по собі посилання скаржника на те, що транспортні засоби не могли здійснювати «наїзд» один на одного, оскільки між ними 1 метр відстані і вони припарковані паралельно один одного, що як наслідок унеможливлює їх зіткнення у місці паркування, не спростовує наведеного і не виключає можливості автомобіля під керування ОСОБА_4 завдати механічні ушкодження розташованому поруч із місцем його паркування автомобілем потерпілого.
Отже, вина ОСОБА_1 у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді встановлена і про порушення ним Правил дорожнього руху, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, свідчить локалізація пошкоджень автомобілів, які були спричинені зіткненням, зокрема, Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 : механічні пошкодження: ЛФМ заднього бампера; Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 : механічні пошкодження: ЛФМ задньої правої двері, ЛФМ заднього правого крила.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки такі пояснення не є належними доказами правомірності дій ОСОБА_1 , вказаний свідок у судовому засіданні не допитувався та не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому його пояснення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, вказана особа є сином захисника по теперішній справі ОСОБА_5 , який підтвердив, що його син – свідок ОСОБА_3 - та ОСОБА_1 є товаришами та наразі разом служать.
Аналогічний висновок щодо належності пояснень свідка зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 7 червня 2019 року у справі № 560/751/17 (адміністративне провадження № К/9901/2047/18).
Отже, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги додані до протоколу про адміністративне правопорушення пояснення свідка ОСОБА_3 , який як і ОСОБА_1 є військовослужбовцем НОМЕР_3 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ), що викликає сумніви у достовірності його свідчень, а про безпосередній допит свідка у судовому засіданні в межах доводів апеляційної скарги клопотань подано не було. 
При цьому, апеляційний суд вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні ( постанова ВС від 29 квітня 2020 року, справа №161/5372/17 (адміністративне провадження №К/9901/34016/18)
Наведене вказує на безпідставність апеляційної скарги, доводи якої направлені на уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в постанові суду (в тому числі резолютивній частині) висновків про його винуватість, з огляду на зміст оскаржуваної постанови щодо встановлення в діях ОСОБА_1 ознак та складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, обставини правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом під час розгляду справи доказами, яким надано відповідну правову оцінку.
Мотивувальна частина постанови містить висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, а резолютивна частина містить прийняте у справі рішення, визначений судом вид та розмір адміністративного стягнення, що підлягає накладенню на правопорушника, що відповідає положенням ст. 283 КУпАП щодо змісту по станови про адміністративне правопорушення та ст. 284 цього ж Кодексу щодо виду постанов по справі про адміністративне правопорушення, однією з яких є постанова про накладення адміністративного стягнення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

                               п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        М.В. Назарова