ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 р. 	Справа № 520/2636/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2024, (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.)  по справі № 520/2636/24
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ,    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі  -відповідач 1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив :
- скасувати рішення від 22.01.2024 про відмову в зарахуванні довідки про заробітну плату при перерахунку пенсії ГУ ПФУ в Чернігівській області;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно довідки Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 № 23, виходячи з розміру суддівської винагороди 301 950.00 грн з 16.01.2024;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити виплату недоотриманих сум з 16.01.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 позов задоволено.
ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Чернігівській області не погодившись із рішенням суду, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідачі наполягають на тому, управління здійснювали свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до  ч.2 ст. 19 Конституції України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушили.
Вказують, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача відповідно до довідки, виданої Другим апеляційним адміністративним судом № 23 від 15.01.2024.
Зазначають, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) зі змінами: пункт 25.
З 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів регулюється ст. 142 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016.
Посилаються на те, що відповідно до ч. 3, 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Чинним Законом № 1402-VIII визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судці у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 3 ст. 142 Закону № 1402- VIII); базовий розмір посадового окладу судді становить : 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. 3 ст. 135 Закону № 1402- VIII).
Після 18.02.2020 не приймалися нормативно-правові акти щодо зміни розміру складової винагороди.
Також зазначають, що позивачем до заяви подано довідку про суддівську винагороду станом на 06.06.2023, проте оскільки з 01.01.2023 у суддів, які працюють на відповідних посадах, базовий розмір, з якого визначаються посадові оклади не змінювався і залишився на рівні 2 102.00 грн, підстав для перерахунку пенсії згідно ст. 142 Закону № 1402- VIII немає.
Також зазначають, що вимога позивача про виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в позовній заяві спрямована на майбутнє та є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.
Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 06.06.2023 рішенням Вищої ради правосуддя позивача, ОСОБА_1 , звільнено у відставку. 
Згідно зазначеного рішення, стаж, що враховується до стажу роботи на посаді судді, становить понад 27 років.
Згідно протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії від 08.09.2023 розмір довічного грошового утримання судді у відставці розраховується у розмірі 64 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (а.с. 6).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 520/23609/23 визнано протиправними дії Другого апеляційного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, належних при звільненні (вихідна допомога, компенсація за невикористані відпустки) сум за період з 01.01.2021 по 07.06.2023, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102.00 грн.
Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 1 455 672.96 грн з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Зобов`язано Другий апеляційний адміністративний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 06.06.2023 виходячи з посадового окладу у розмірі 167 750.00 грн. з врахуванням доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 у розмірі 2 684.00 гривні.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 520/23609/23 набрало законної сили - 29.12.2023.
На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 520/23609/23 Другим апеляційним адміністративним судом видана довідка № 23 від 15.01.2024 (а.с. 14).
Згідно довідки № 23 від 15.01.2024 станом на 06.06.2023, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає : 301 950.00 грн, в тому числі: 1. Посадовий оклад судді 167 750.00 грн;2. Доплата за вислугу 100 650.00 грн;3. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 16 775.00 грн; 4. Щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» 16 775.00 грн.
16.01.2024 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Харківській області щодо перерахунку довічного грошового утримання судді, надавши оновлену довідку та рішення суду у справі № 520/23609/23 від 28.11.2023 (а.с. 15-16).
За принципом екстериторіальності заява розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області, яким 21.01.2024 прийнято рішення про відмову в зарахуванні довідки про заробітну плату при перерахунку пенсії (а.с. 7-8).
Рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області вмотивовано тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (зі змінами) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. 
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2023 становить 2 684.00 грн. 
В рішенні зазначено, що здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки від 15.01.2024 № 23, виданій Другим апеляційним адміністративним судом немає законних підстав, оскільки довідка видана станом на 06.06.2023, що законодавством не передбачено.
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.01.2024 про відмову в зарахуванні довідки про заробітну плату при перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. 
Суд зазначив, що довідка від 15.01.2024 № 23 видана саме на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/23609/23 від 28.11.2023, у котрій зазначені вірні дані задля розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Доказів зворотнього матеріали справи не містять та судом під час розгляду справи не добуто, а відтак вказана довідка є підставою для здійснення перерахунку позивача .
Також, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачами не враховано, що Закон про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
За частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. 
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 
1) вислугу років; 
2) перебування на адміністративній посаді в суді; 
3) науковий ступінь; 
4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно п. 2 ч. 3, ч.ч. 4, 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 
1) 1.1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 
2) 1.2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 
3) 1.25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Відповідно до вимог ч.ч. 1-4 ст. 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. 
До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2023 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі Порядок № 3-1) (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 3-1 визначено, що заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.
У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п. 2 розділу ІІ Порядку № 3-1).
Відповідно до п. 3, 4 розділу ІІ Порядку № 3-1 звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді.
Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 3-1 визначено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.
Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку № 3-1 для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання подаються оригінали документів
Відповідно до п. 3 розділу ІV Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.
Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
В свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 589.00 гривень; для працездатних осіб – 2 684.00 гривні; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2 102.00 гривні.
Сторонами у справі не заперечується, що суддівська винагорода, яка врахована для розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці (позивача у справі) у 2023 році, розрахована на підставі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2 102.00 грн.
Натомість, на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 520/23609/23 Другим апеляційним адміністративним судом видана довідка № 23 від 15.01.2024.
Згідно довідки № 23 від 15.01.2024 станом на 06.06.2023, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає : 301 950.00 грн, в тому числі: 
1. Посадовий оклад судді 167 750.00 грн;
2. Доплата за вислугу 100 650.00 грн;
3. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 16 775.00 грн;
4. Щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України « Про судоустпій та статус суддів» 16 775.00 грн.
Саме на підставі вказаної довідки позивач просив здійснити йому перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, про що ним й було подано відповідну заяву до ГУ ПФУ в Харківській області.
Отже, позивач надав органу Пенсійного фонду довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, в якій зазначається суддівська винагорода у більшому розмірі, ніж у  довідці, на підставі якої йому проведено нарахування щомісячного довічного грошового утримання.
Доводи  ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відсутності підстав в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача на підставі оновленої довідки про суддівську винагороду від 15.01.2024 № 23, виданій Другим апеляційним адміністративним судом, оскільки довідка видана на 06.06.2023, що законодавством не передбачено, колегія суддів вважає помилковими.
Колегія суддів зазначає, що довідка від 15.01.2024 № 23 видана саме на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/23609/23 від 28.11.2023 (набрало законної сили 29.12.2023). 
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з правовим висновком, що міститься постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань чи незгоди з даними довідки від 15.01.2024 № 23 щодо розмірів та складових щомісячного грошового забезпечення.
Доказів зворотнього матеріали справи не містять, а відтак вказана довідка є підставою для здійснення відповідного перерахунку згідно заяви позивача.
Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.
Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.
Відповідачами не враховано, що Закон про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.
Конституція України не надає Закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Також відповідачами помилково не враховано сталу та послідовну практику Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22, від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21, від 21.09.2023 у справі № 380/25627/21).
Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21 сформулювати такі правові висновки у спірних правовідносинах:
- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;
- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.
Підсумовуючи викладене, доводи відповідачів про необхідність застосування положень Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», який визначає прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2 102.00 грн, та відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, в яких визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, ґрунтуються на помилковому застосуванні наведених законодавчих норм та суперечать усталеній практиці Верховного Суду.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення ГУ ПФУ України в Чернігівській області від 22.01.2024 про відмову в зарахуванні довідки про заробітну плату при перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).
Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що судом першої інстанції обрано ефективний спосіб захисту порушених прав на пенсійне забезпечення позивача шляхом  зобов`язання органів пенсійного фонду  здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно довідки Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 № 23, виходячи з розміру суддівської винагороди 301 950.00 грн. з 16.01.2024, а також здійснити позивачу виплату перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці з 16.01.2024  та з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 по справі № 520/2636/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій