ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2024 р. 	Справа № 480/2925/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми,  по справі № 480/2925/24
за позовом                ОСОБА_1  
до                ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                ІНФОРМАЦІЯ_2   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до   ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач-2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виданні наказу про встановлення та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати накази про встановлення та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- стягнути з відповідача кошти у розмірі 8300,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на відрядження відповідно до посвідчення про відрядження від 23.01.2024 № 19.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі № 480/2925/24 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виданні наказу про встановлення та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 видати накази про встановлення та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій  вказав, що при ухваленні вищевказаної ухвали, суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права та не взяв до уваги позицію Верхового Суду, яка викладена у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 та зразковій справі №260/3564/22. Зокрема, про те, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, тоді як після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тим більше,  що на момент звільнення  позивача з військової служби (29.02.2024), його не було повідомлено про  нараховані суми при звільненні. Відтак, звертаючись до суду з відповідним позовом  позивач порушив строк звернення до суду, однак з поважних причин, таких як, запровадження воєнного стану та  фактичні обставини які мають місце під  час  воєнного стану, зокрема:  ракетні обстріли, періодичні сигнали повітряної тривоги, які вимагають перебування особи у безпечному місці, відключення електропостачання, перебої мобільного зв`язку  та роботи мережі Інтернет, які є загальновідомими обставинами, що позбавили позивача можливості з незалежних від нього причин вчасно звернутися до суду. 
Відповідачі своїм  правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались. 
За положеннями статей 294 та 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на  ухвали суду першої інстанції  про повернення заяви позивачу (заявникові) (пункт 3 частини першої статті 294 КАС України)  розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального  права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що законом України від 30.03.2020 №540-IX КЗпП доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тож встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду був продовжений пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, розпочався з 12.03.2020 та закінчився 30.06.2023. Позивач звернувся до суду з цим позовом 10.04.2024, тобто більше ніж через три місяці після того, як Уряд припинив дію карантину на всій території України. Отже, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, встановлений законом.
Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
У цій справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив здійснити нарахування та виплату  щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 31.12.2022 в розрахунку 100 000 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах.
Як встановлено колегією суддів,  підставою для повернення позовної заяви у частині вимог позивача, які охоплюють період з 03.06.2022 до 31.12.2022,  слугував висновок про пропуск позивачем строку звернення до суду, з порушенням тримісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України та неповажність причин, визначених позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом.
Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати та їх складових, у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Предметом спору у даній справі є, зокрема, нарахування та виплата позивачу   додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 03.06.2022 до 31.12.2022.
У відповідності до приписів частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) заробітна плата - це винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Основна заробітна плата це – винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
З наведеного випливає, що  додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, є складовою заробітної плати, а відтак   очевидним є те, що спір про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, стосується  грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовця.
Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з того, що спір щодо додаткової винагороди є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. 
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України  (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України  викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України  не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічні правові висновки приведено в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22. 
При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України викладені у рішеннях від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 та від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у справі №260/3564/22 (рішення від 06.04.2023) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
У згаданому рішенні у справі №260/3564/22 Верховний Суд констатував, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України  в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Наведене дає підстави для висновку, що до 19 липня 2022 року строк звернення ОСОБА_1 до суду з позовом не був обмежений будь-яким строком, а тому звернувшись до суду із вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання  нарахувати і виплатити щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди за період з 03.06.2022 по 18.07.2022, позивач не порушив строки передбачені статтею 233 КЗпП України. 
Таким чином,  колегія суддів прийшла до висновку, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 за період з 03.06.2022 по 18.07.2022, судом першої інстанції помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент постановлення оскаржуваної ухвали. 
Водночас, після 19.07.2022 набрала чинність частина перша статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, за якою строк звернення до суду з трудовим спором був обмежений тримісячним  терміном. 
Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 №  211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).
Відтак, після 30.06.2023 у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися  до суду за захистом своїх прав, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії такого карантину. Однак, такою можливістю до 02.11.2023 позивач не скористався та з відповідним позовом звернувся лише 10 квітня 2024 року. 
Між тим, колегія суддів зазначає, що  строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.
Аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у справі №480/3895/22 (постанова від 05 жовтня 2023 року).
Порушуючи питання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, позивач  зауважував на  те, що запровадження воєнного стану та  фактичні обставини які мають місце під  час  воєнного стану, зокрема:  ракетні обстріли, періодичні сигнали повітряної тривоги, які вимагають перебування у особи у безпечному місці, відключення електропостачання, перебої мобільного зв`язку  та роботи мережі Інтернет, які є загальновідомими обставинами, позбавили позивача можливості з незалежних від нього причин вчасно звернутися до суду.
Між тим, приведені позивачем обґрунтування не підтверджені належними доказами, а також ним не приведено достатніх доказів того, що за період з 19.07.2022 по 12.04.2024  воєнний стан та обставини пов`язані з ним,  позбавили позивача можливості реалізувати свої  права шляхом звернення до суду з відповідним позовом. 
Проаналізувавши  приведені позивачем доводи в частині поновлення пропущеного строку, колегія суддів  погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що  позивач не використав надану йому можливість, не надав доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не навів поважних обставин, які не залежали від його волі та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами, що перешкоджали звернутися до суду в межах встановленого строку,   в той час як позивачем не доведено неможливість звернутися до суду у строк, встановлений законом, який у даному випадку закінчував свій перебіг аж 02.10.2023.
Поряд з цим, колегія суддів наголошує на тому, що у позивача з моменту припинення карантину на території України було ще три місяці для реалізації свого права на звернення до суду, однак він таким правом не скористався. 
У зв`язку з приведеним, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 в частині висновків, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає нерелевантними до спірних правовідносин. Зокрема, висновки Верховного Суду у справі  № 500/1912/22 за умови початку воєнного стану стосувались пропуску строку, передбаченого статтею 122 КАС України, не більше місяця, в той час як  у спірних правовідносинах позивачем не вчинялись дії щодо захисту свого порушеного права  більше ніж протягом року, а також триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання строку звернення до суду. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог, що охоплюють період з 03.06.2022 до 18.07.2022. 
Натомість, повертаючи позов ОСОБА_1 в частині вимог, що охоплюють період з 19.07.2022 до 31.12.2022, суд першої інстанції прийшов до  правильних висновків, виходячи приведених вище висновків, тоді як доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростували. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.
Відповідно до частини третьої статті  312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а справа направленню до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 по справі № 480/2925/24 - скасувати  в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно позовних вимог про: 
- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виданні наказу про встановлення та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 18.07.2022 в розрахунку 100  000,00 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 видати накази про встановлення та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 18.07.2022 в розрахунку 100  000,00 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за період 03.06.2022 до 18.07.2022 в розрахунку 100  000,00 грн на місяць як такому, що брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі пропорційно часу участі у таких заходах,
та в цій частині передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі № 480/2925/24 – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич