ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2024 р.                                                               Справа №909/1021/23
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від прокуратури - Цинайко Н.І.
від позивача - не з`явився
від відповідача (скаржника) - Стернюк В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут», вих.№767-Ск-379-0424 від 15 квітня 2024 року
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2024 року (підписане 28.03.2024), суддя Кобецька С.М.
у справі №909/1021/23
за позовом Керівника Коломийської окружної прокуратури, м. Коломия, Івано-Франківська область
в інтересах держави в особі:
позивача Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, смт Чернелиця, Коломийський район, Івано-Франківська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут», м. Івано-Франківськ
про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання природного газу та стягнення грошових коштів в сумі 101 404,77 грн
в с т а н о в и в :
06 листопада 2023 року Керівник Коломийської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: позивача Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» про визнання недійсними додаткових угод №1 від 19 лютого 2021 року, №2 (без дати), №3 (без дати) та №4 (без дати) до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року, укладених між Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут», а також стягнення грошових коштів в сумі 101 404,77 грн.
Позов мотивовано тим, що додаткові угоди до договору про постачання природного газу є недійсними, оскільки укладені з порушенням вимог ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим, кошти, сплачені Чернелицькою селищною радою за газ, який був поставлений на підставі спірних додаткових угод, підлягають стягненню з відповідача.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2024 року у справі №909/1021/23 позовні вимоги задоволено частково. Суд вирішив визнати недійсними додаткові угоди №1 від 19 лютого 2021 року, №2 (без дати), №3 (без дати) та №4 (без дати) до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року, укладені між Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут». Поряд з тим, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 81     904,77 грн. В частині стягнення грошових коштів в сумі 19     500 грн суд відмовив.
Рішення суду мотивоване тим, що спірні додаткові угоди суперечать п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», що слугує підставою для визнання таких угод недійсними. Разом з тим, суд встановив, що вимога в частині стягнення грошових коштів є частково обґрунтованою в сумі 81 904,77 грн, вказані кошти є такими, що безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України. В частині стягнення грошових коштів сумі 19 500 грн суд відмовив, оскільки встановив, що акт №61004889 від 19 лютого 2021 року на суму 49 500 грн не стосується договору №41DB767-972-21 про постачання природного газу від 18 лютого 2021 року.
Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року у справі №909/1021/23 в частині задоволення позову про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 19 лютого 2021 року до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року, укладену між Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут», а також в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 17     674,08 грн. Зокрема, зазначає, що прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, зокрема, не надано доказів, що уповноважений орган, в інтересах якого він звернувся з позовом, не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Крім цього, зазначає, що на підтвердження обґрунтованості коливання ціни на природний газ, що зумовило її збільшення за договором, відповідач надав експертні висновки Львівської торгово-промислової палати, зі змісту яких можна відстежити динаміку цін та встановити її рух у бік збільшення, оскільки зазначені зміни ціни встановлені  на дати, що наближені до початку та кінця відповідного розрахункового періоду.
Поряд з цим, від скаржника до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Об`єднаною Палатою Верховного Суду справи за №904/1557/23.
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема зазначає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставин щодо коливання ціни на ринку, а експертні висновки, подані відповідачем, містять інформацію станом лише на одну дату, яка не пов`язана з датами укладення додаткових угод та не містять даних щодо коливання ціни.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні 17 червня 2024 року щодо заявленого клопотання про зупинення провадження у справі №909/1021/23 зазначив, що таке зупинення є недоцільним, оскільки, Об`єднана Палата Верховного Суду справу №904/1557/23 повернула відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Прокурор в судовому засіданні проти зупинення провадження у справі заперечував.
Розглянувши клопотання скаржника про зупинення провадження у справі, колегія суддів таке відхилила, з огляду на повернення Об`єднаною Палатою Верховного Суду справи за №904/1557/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду (ухвала Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 10 травня 2024 року у справі №904/1557/23).
Так, у вказаній ухвалі зазначено про відсутність підстав для розгляду справи об`єднаною палатою. При цьому у п.5.5 ухвали зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (у подібних до цієї справи №904/1557/23 правовідносинах), ухваленій вже після прийняття об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанови від 18.06.2021 у справі №927/491/19, задовольняючи позов в частині стягнення коштів, керувалася зокрема, положеннями частини 1 статті 216, частиною 1 статті 1212, пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому Велика Палата Верховного Суду, зважаючи на те, що оспорювані додаткові угоди є недійсними і не породжують правових наслідків, правовідносини між позивачем-2 і відповідачем щодо ціни електричної енергії за одиницю товару мали регулюватись договором, позивач-2 сплатив відповідачеві вартість електричної енергії згідно з ціною, визначеною у додаткових угодах, дійшла висновку, що грошові кошти в сумі, заявленій до стягнення, є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу-2, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України. Тобто у вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано висновок у подібних правовідносинах щодо застосування норм матеріального права, зазначених в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати та перелічених скаржником у касаційній скарзі.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року у справі №909/1021/23 в частині задоволення позову про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 19 лютого 2021 року та в частині стягнення 17 674,08 грн, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Прокурор в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст.270 ГПК України).
Оскільки явка представника позивача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області проведено відкриті торги щодо закупівлі природного газу з очікуваною вартістю     1 000 000 грн.
Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на вебпорталі "Prozorro" https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-01-12-000515-a.
За результатом проведених торгів переможцем вказаного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" з остаточною пропозицією 600     000 грн.
18 лютого 2021 року між Чернелицькою селищною радою (в тексті договору - споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (в тексті договору - постачальник) укладено договір №41DB767-972-21 постачання природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2021 році природний газ (за кодом ДК 021:2015-09120000-6 газове паливо) в обсягах і порядку, передбачених цим договором, а споживач - прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п.1.1.1 умови договору відповідають змісту тендерної пропозиції постачальника (у тому числі ціни за одиницю товару), що подана в рамках проведення процедури закупівлі споживачем згідно ЗУ «Про публічні закупівлі».
У відповідності до п.1.2 Договору постачальник передає споживачу газ в обсягах 100     000 куб. м, в тому числі по місяцях: у лютому - 25     000 куб. м; у березні - 15     000 куб. м; у квітні - 10     000 куб. м; у жовтні - 10     000 куб. м; у листопаді - 15     000 куб. м та у грудні - 25     000 куб. м.
Пунктом 2.1 Договору погоджено, що ціна за 1 000 куб. м газу на момент укладення цього договору, з врахуванням вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та без ПДВ складає 5 000 грн, крім того ПДВ 20% - 1 000 грн, разом - 6 000 грн.
Загальна вартість договору складає 600 000 грн, в т.ч. ПДВ 100 000 грн (п.2.2 Договору).
Згідно з п.10.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення.
Відповідно до п.11.1 Договору визначено істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Застосування даної підстави повинно підтверджуватись документами, які постачальник надає споживачу, що посвідчуватимуть коливання ціни в тих розмірах, на які буде підвищена ціна товару. Зміна ціни товару має бути підтверджена довідкою, наданою Торгово-промисловою палатою України та/або ДП "Держзовнішінформ". Постачальник також може надати довідку іншого органу, установи чи організації, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни на ринку (пп.2)
У подальшому в період з 19 по 28 лютого 2021 року між сторонами договору укладено 4 Додаткові угоди до договору №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року, якими внесено зміни до договору в частині збільшення ціни за 1 мі природного газу, у результаті чого ціна природного газу за     1 000 куб. м збільшилась з 6 000 грн до 8752,69953 грн, тобто на 45,878%, а саме:
- додатковою угодою №1 від 19 лютого 2021 року внесено зміни до п.1.2 Договору щодо обсягів закупівлі газу - 90,99181 тис. куб. м., та до п.3.2 Договору щодо ціни за 1 куб. м - 6,5940000 грн (з ПДВ), тобто вартість товару за 1000 куб. м     встановлено 6 594,00 грн, що на 9,9% більше попередньої ціни;
- додатковою угодою №2 (без дати) внесено зміни до п.1.2 Договору щодо обсягів закупівлі газу - 82,79509 тис. куб. м., та до п.3.2 Договору щодо ціни за 1 куб. м. - 7,246806 грн (з ПДВ), тобто вартість товару за 1000 куб. м встановлено 7 246,806 грн, що на 20,7801% більше першочергової ціни;
- додатковою угодою №3 (без дати) внесено зміни до п.1.2 Договору щодо обсягів закупівлі газу - 75,33675 тис. куб. м, та до п.3.2 Договору щодо ціни за 1 куб. м. - 7,96423979 грн (з ПДВ), тобто вартість товару за 1000 куб. м встановлено 7 964,239 грн, що на 32,737% більше першочергової ціни;
- додатковою угодою №4 (без дати) внесено зміни до п.1.2 Договору щодо обсягів закупівлі газу - 68,55027 тис. куб. м., та до п.3.2 Договору щодо ціни за 1 куб. м - 8,75269953 грн (з ПДВ), тобто вартість товару за 1000 куб. м встановлено 8 752,699 грн, що на 45,878% більше першочергової ціни.
У листопаді 2023 року Керівник Коломийської окружної прокуратури звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» про визнання недійсними додаткових угод №1 від 19 лютого 2021 року, №2 (без дати), №3 (без дати) та №4 (без дати) до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року, укладених між Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут», а також стягнення грошових коштів в сумі 101 404,77 грн.
Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області:
Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.53 ГПК України).
Слід зазначити, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Звертаючись до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави, прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Чернелицьку селищну раду та зазначив, що вказаний орган належним чином не здійснював захист інтересів держави шляхом вчинення певних дій, зокрема: звернення до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року та стягнення грошових коштів в сумі 101 404,77 грн.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому    статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як вбачається з матеріалів справи (документів, долучених до позовної заяви), прокурор неодноразово звертався до позивача та повідомляв останнього про виявлені порушення (лист №09.53-57-2041вих-23 від 16 серпня 2023 року; лист №09.53-57-2527вих-23 від 16 жовтня 2023 року; лист №09.53-57-2684вих-23 від 31 жовтня 2023 року).
Зокрема, Коломийською окружною прокуратурою, в порядку ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», скеровано лист №09.53-57-2527вих-23 від 16 жовтня 2023 року до Чернелицької селищної ради, в якому повідомлено про порушення вимогу Закону України «Про публічні закупівлі» по закупівлі UA-2021-01-12-000515-а внаслідок укладення додаткових угод до договору №41GB767-972-21 від 18.02.2021 на постачання природного газу, та обґрунтуванням необхідності у такому разі визнання додаткових угод №1-4 до договору недійсними та повернення зайво сплачених коштів внаслідок безпідставного завищення вартості придбаного газу у сумі 101 404,77 грн.
Поряд з тим, листом №1201 від 26 жовтня 2023 року Чернелицька селищна рада повідомила окружну прокуратуру, що не звертатиметься до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору та повернення зайво сплачених коштів. Також зазначила, що заходи щодо повернення зайво сплачених коштів не вживалися та з позовом до суду рада не зверталася.
З цим позовом Керівник Коломийської окружної прокуратури звернувся до суду - 06 листопада 2023 року.
Відтак, прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Чернелицької селищної ради, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.
Щодо тверджень скаржника про те, що Чернелицька селищна рада є неналежним позивачем у цій справі, колегія суддів такі відхиляє, з огляду на наступне:
За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету може порушувати економічні інтереси територіальної громади.
Чернелицька селищна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.
Поряд з цим, колегія суддів враховує, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №918/308/23, ухваленій в подібних правовідносинах, за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 139 061,19 грн, викладено такі правові висновки: "8.39. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 зі справи № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 зазначено про те, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган, як така сторона, може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу, як сторони правочину, має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
Враховуючи наведене, спростовуються твердження скаржника про те, що Чернелицька селищна рада є неналежним позивачем у цій справі та те, що вказана рада повинна бути співвідповідачем у справі, як сторона спірних угод.
Щодо суті спору:
Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: визнання правочину недійсним.
Частиною 2 ст.20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.
За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Положеннями ч.1 ст.5 ЗУ «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно з ч.1 ст.41 вказаного Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 4 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
В силу ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (п.2).
У пунктах 88-90 постанови від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про застосування норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Так, ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17, від 10.11.2021 року у справі №825/997/17 неодноразово наголошувала на тому, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Відтак, судом при вирішенні цієї справи враховується остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду, а саме: викладена у постанові від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22.
Згідно з ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Слід зазначити, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині визнання недійсною додаткової угоди №1 від 19 лютого 2021 року до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року, та в частині стягнення 17     674,08 грн, сплачених за вказаною угодою.
Так, додатковою угодою №1 від 19 лютого 2021 року внесено зміни до п.1.2 Договору щодо обсягів закупівлі газу - 90,99181 тис. куб. м., та до п.3.2 Договору щодо ціни за 1 куб. м - 6,5940000 грн (з ПДВ), тобто вартість товару за 1000 куб. м     встановлено 6 594,00 грн, що на 9,9% більше первинно погодженої ціни.
Як на докази підвищення ціни на газ, відповідач посилається на експертні висновки Львівської торгово-промислової палати, а саме: №19-09/151 від 15 лютого 2021 року, №19-09/154 від 16 лютого 2021 року; №19-09/164 від 17 лютого 2021 року.
Слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.
Постачальнику потрібно не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19).
Колегія суддів звертає увагу на те, що надані відповідачем довідки (висновки) носять інформаційний характер і не є належним підтверджуючим документом, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, у них відсутній аналіз вартості ціни природного газу на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку.
Наявність факту збільшення ціни за одиницю товару за змістом приписів ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17520/21, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18.
Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами коливання ціни товару (природного газу) на ринку, що б призвело до збільшення ціни за одиницю товару пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку (до 10 відсотків), зміна істотної умови договору про закупівлю після його підписання, шляхом укладення додаткової угоди №1 від 19 лютого 2021 року до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року (на другий день після укладення договору) суперечить вимогам п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» та є підставою для визнання такої додаткової угоди недійсною на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.
Рішення суду першої інстанції щодо визнання недійсними решти додаткових угод відповідачем не оспорюється, про що зазначено в апеляційній скарзі.
Разом з тим, як зазначено судом вище, відповідач оспорює рішення місцевого господарського суду також в частині стягнення 17     674,08 грн, сплачених на виконання умов додаткової угоди №1 від 19 лютого 2021 року.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки судом встановлено вище, що спірна додаткова угода №1 від 19 лютого 2021 року є недійсною та не породжує правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни постачання природного газу за договором постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року мали регулюватись умовами 2.1 Договору, за яким ціна природного газу становить 6 000 грн. з ПДВ за 1000 куб. м.
Перевіривши розрахунки, викладені у позовній заяві, та дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи (зокрема і платіжні документи, що підтверджують оплату позивачем вартості природного газу), судом встановлено, що споживачем зокрема, зайво сплачено вартість природного газу в сумі 17     674,08 грн.
Таким чином, грошові кошти в сумі 17     674,08 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. Такі висновки відповідають постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22 щодо застосування вимог статті 1212 ЦК України у подібних правовідносинах.
Рішення суду щодо стягнення решти суми безпідставно одержаних коштів відповідачем не оскаржується.
Разом з тим, та обставина, що прокурором правовою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів зазначено ч.1 ст.670 ЦК України не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки суд зобов`язаний застосувати ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, незалежно від того, чи посилаються на них сторони.
Апеляційним судом встановлено, що вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції правильно застосував норми ст.ст.216, 1212 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 19 лютого 2021 року до договору постачання природного газу №41DB767-972-21 від 18 лютого 2021 року та стягнення з відповідача на користь позивача серед іншого 17     674,08 грн.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду в цій частині є безпідставними.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
постановив:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2024 року у справі №909/1021/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» - без задоволення.
Матеріали справи №909/1021/23 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 24 червня 2024 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

          Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.