П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
  29 квітня 2024 року                                                                             місто Київ
                                                                               справа № 369/16793/21                                                       провадження №22-ц/824/6326/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну  скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Волчко А.Я.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_2 про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що  03 грудня 2014 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. У шлюбі у подружжя  народилася донька  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відразу після народження спільної дитини відносини між подружжям погіршилися та фактично були припинені в середині листопада 2017 року. З листопада 2017 року сторони почали проживати окремо. 
Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 лютого 2018 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_1 . 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року  шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
Як зазначає ОСОБА_1 ,  під час проживання у шлюбі ОСОБА_2 проявляв агресію до позивача та їх дитини, а після розірвання шлюбу почав її психологічно переслідувати  та принижувати. 
Під час спільного життя ОСОБА_2 ніколи не працював, не утримував родину, не займався та не цікавився спільною дитиною. Він часто сварився з нею, хапав її за руки, вибивав з рук телефон та психологічно принижував на очах у доньки. Періодично чоловік зривався і на дитину. При зустрічі у торгово-розважальному центрі відповідач схопив доньку та робив спробу сховатися від позивача у чоловічому туалеті, незважаючи на те, що дитина виривалася та просила її відпустити. 
Після того як подружжя стали проживати окремо, відповідач висунув умови: мати цілодобовий доступ до квартири, де позивач проживає з їх донькою. Після останніх відвідувань батька донька скаржилася, що батько кричав на неї, хапав її за ноги, робив їй неприємно. 
Захищаючи інтереси дитини, позивачка звернулася до органів поліції та суду. Відносно ОСОБА_2 були порушені адміністративні та кримінальні справи, винесені обмежувальні приписи. Одного разу повернувшись від батька, дитина почала скаржитися на біль та дискомфорт в області статевих органів, що в подальшому призвело до запалення (вульвиту), що підтверджується медичною документацією.
Як вказано в позовній заяві, кожного дня ОСОБА_2 приходив до квартири, де мешкала позивач з донькою без будь-яких домовленостей та запрошень, грюкав в двері, що лякало дитину, безперестанно дзвонив у дзвінок, кричав, лаявся, погрожував їй та дитині, вривався в квартиру, викрадав ключі від квартири, бив позивача на очах дитини, переслідував, погрожував викраденням дитини, вів себе непристойно, ображав. Враховуючи таку поведінку відповідача, ОСОБА_1 була змушена  кожного разу викликати поліції, про що свідчать листи та фіксація викликів.
Позивач звернулась до Солом`янської РДА у м. Києві щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Комісія винесла одностайне рішення, що дитина проживатиме з матір`ю. 
Київський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у своїх рекомендаціях від 23 квітня 2019 року, Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» у експертному висновку № 19 від 12 лютого 2019 року та експерт Журавльова М.О. у висновку № 23/19 від 23 липня 2019 року дійшли однакової думки про психотравмотичний вплив ОСОБА_2 на психіку доньки та необхідності утримання від спілкування відповідача із донькою для забезпечення найліпших інтересів доньки. Після обстежень доньки лікарями та керуючись експертними думками та рекомендаціями фахівців різноманітних спеціалізованих установ, позивач змушена була обмежити контакти доньки з ОСОБА_2 .. Внаслідок посилення переслідувань з боку колишнього чоловіка вона змінила місце проживання і роботу та переїхала з міста Києва до батьків у місто Одесу.
3 вересня 2019 року позивач перебувала у відрядженні в м. Києві, у зв`язку з чим залишала доньку зі своєю матір`ю у м. Одесі. В цей же день ОСОБА_2 прибув до будинку бабусі дитини та почав стукати в двері, вимагаючи його впустити, тримаючи телефон та здійснюючи зйомку. Як зазначає позивач, донька, почувши голос ОСОБА_2 , страшенно злякалася, почала плакати та ховатися, залізла в шафу. Бабуся дитини через двері просила залишити її з донькою у спокої, наголошувала, що непотрібно хвилювати та лякати дитину, однак відповідача це не зупиняло і лише через три години, після 14-00 год. останній перестав стукати та залишив будинок. Своїм агресивним візитом ОСОБА_2 завдав гострого стресу доньці, внаслідок якого дитина відмовлялась від їжі, відмовилась виходити на вулицю, побоюючись, що знову побачить батька, якого боїться і має страх, що останній знову  буде намагатися її викрасти. Позивач вимушена була звернутися до невролога, який діагностував у дитини - гостру невротичну реакцію з загрозою формування стійкого неврологічного стану. Лікарем рекомендовано виключити повторення стресових ситуацій, дитина повинна бути у звичних умовах і обставинах, сприятливих для неї, пройти заняття з психологом, приймати ліки.
Відповідач постійно звертається із різноманітними позовами до позивача. Зокрема, станом на час звернення з позовною заявою  у судах  наявні 26 позовів щодо позивача.
Позивач зазначила, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї та їх спільної доньки домашнє насилля та спричинює їм моральну шкоду, що підтверджується: 1) проектом висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складено Службою у справах дітей Одеської міської ради від 27 березня 2020 року № 08/3354; 2) двічі поспіль винесенням рішень про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї, згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року  по справі № 760/11373/18 та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року по справі № 752/12845/18; 3) обмежувальним приписом, який встановлювався рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року  по справі №752/25278/18, шляхом заборони ОСОБА_2 наближатись до місця проживання ОСОБА_1 з донькою, заборони розшукувати мати дитини та заборони вести листування та телефонні переговори з нею; 4) знаходження відповідача на обліку Солом`янського управління поліції ГУНП в м. Києві, як сімейного насильника; 5) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 129 ч. 1 КК України - погроза вбивством, номер кримінального провадження: 12018100010009296, дата реєстрації провадження: 05 жовтня 2018 року; 6) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 383 ч. 1 КК України - завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, номер кримінального провадження: 12018100010010819, дата реєстрації провадження: 28 листопада 2018 року; 7) визнанням ОСОБА_5 потерпілою у кримінальному проваджені 12018100010009296 за от. 129 ч. 1 КК України згідно постанови слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 05 жовтня 2018  року; 8) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 382 ч. КК України - умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сил: номер кримінального провадження: 12018100010011674, дата реєстрації провадження: 28 грудня 2018 року; 9) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, номер кримінального провадження 12019100010001416, дата реєстрації провадження: 23 лютого 2019 року; 10) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, номер кримінального провадження 12019100090007357, дата реєстрації провадження: 24 липня 2019 року; 11) рекомендаціями Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23 квітня 2019 року про утримання від спілкування доньки з відповідачем; 12) висновком судово-психіатричної експертизи № 19 Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 12 лютого 2019 року про психотравмотичний вплив відповідача на психіку доньки; 13) висновком експертів Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О. № 23/19 за результатами проведення комісійної психологічної експертизи від 23 лютого 2019 року про те, що для забезпечення найліпших інтересів доньки необхідно припинити зустрічі з відповідачем до проведення відповідачем всебічної психологічного обстеження; 14) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 383 ч. 1 КК України - завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, номер кримінальної провадження: 12018100010010819, дата реєстрації провадження: 28 листопада 2018 року; 15) характеристикою на ОСОБА_2 , що видана виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якої ОСОБА_2 зарекомендував себе як конфліктна та агресивна людина, що постійно сперечається, не йде на компроміс та завжди всім невдоволена; у спілкуванні не стримується у висловлюваннях, лається та завжди перебуває під впливом своїх негативних емоцій; 16) довідкою Медичного центру приватного підприємства «Клініка Медіком» від 13 липня 2018 року, виданої ОСОБА_1, про те , що протиправними діями ОСОБА_2 останній завдано моральної шкоди та душевних страждань; 17) заявою ОСОБА_1 від 23 січня 2018 року, адресованою начальнику Солом`янського ГУ НП в м. Києві полковнику поліції Василенко П.Ю. щодо проведення перевірки фактів вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного домашнього насильства; 18) поясненнями ОСОБА_1 від 31 січня 2018 року, що надавались начальнику Солом`янського ГУ НП в м. Києві полковнику поліції Василенко П.Ю. щодо систематичного вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного домашнього насильства; 19) відповіддю Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 24 лютого 2018 року №5154/125/55/01 про те, що з боку працівників поліції, під час розгляду матеріалу з гр. ОСОБА_2 було проведено бесіду профілактичного характеру, під час якої повідомлено, що всі спірні питання щодо виховання малолітньої дитини потрібно вирішувати, мирним шляхом або у зверненні у відповідні компетентні органи; також гр. ОСОБА_2 було роз`яснено настання кримінальної та адміністративної відповідальності, та було винесено усне попередження щодо недопустимості здійснення насильства у сім`ї.
Посилаючись на п.8 ч.1 ст.21, ч.9 ст.26, ст.30 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.23, 1167 ЦК України, позивач просила стягнути з відповідача  в рахунок завданої їй моральної шкоди 100000 грн.
Рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2023 року  відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди.
Додатковим рішенням  Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 23 червня 2023 року  стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 в рахунок відшкодування  інших судових витрат, понесених  у зв`язку з розглядом цивільної справи,  77 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням,  позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.
В апеляційній скарзі  зазначає про те, що рішення є незаконним, необгурнтованим, не грунтується на засадах верховенства права та підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зокрема зазначає, що суд першої інстанції, закривши підготовче засідання у відсутність позивача, позбавив апелянта процесуальної можливості заявити ряд клопотань, в тому числі, клопотання про проведення судової психологічної експертизи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали було допущено неповне з`ясування обставин справи, скаржником було виявлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, на те, що ОСОБА_1 фіктивно розпочала судовий процес з метою відволікти від судових процесів, що стосуються захисту прав спільної доньки та встановлення її місця проживання. У постановах, на які посилається ОСОБА_1 , апеляційним судом зазначено, що у його діях відстуній склад злочину. Посилання на нібито існуючий обмежувальний припис є обманом.  Додатки надані ОСОБА_1 до позовної заяви не містять інформації щодо  місця знаходження оригіналів, а тому  такі докази є недопустимими.
Всі висновки експертів, які долучені, при умові що вони справжні, робилися в присутності нібито дитини, але без присутності батька, що є не припустимим доказом.  ОСОБА_1   посилається на події, які вже були розглядом у трьох справах, в яких  було встановлено істину, а саме, що  ОСОБА_2 не вчиняв дії насильницького характеру по відношеню до ОСОБА_1 та їх дитини. Зазначає, що ОСОБА_1 наносить психоллогічну травму дитині  у вигляді ізолювання її від батька та залякуванням у вигляді фіктивних розповідей про нього.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 3 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 3188. 
У шлюбі у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 лютого 2018 року, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_1 ..
 Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, що набрало законної сили 18 червня 2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
Крім того, судом установлено, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у справі № 752/12845/18, якою  ОСОБА_2   визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасована постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 по справі №760/11373/18, якою ОСОБА_2 визнано  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасована постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року у справі №752/25278/18, яким видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , що діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису. Ухвалюючи судове рішення, апеляційний суд виходив із того, що  випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому  не встановлено.  
У названих позивачем в позовній заяві кримінальних провадженнях за ч.1 ст.129 КК України, ч. 1 ст.383 КК України, ч.1 ст.382 КК України вироків не ухвалено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Частиною 1 ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч.1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, визначених Конституцією та законами України.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України).
За приписами п. 9 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на відшкодування кривдниками завданих матеріальних збитків і шкоди, заподіяної фізичному та психічному здоров`ю, у порядку, визначеному законодавством.
Згідно ст. 30 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особі, яка має право на відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок домашнього насильства, моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню, та не пов`язана з їх розміром; порядок відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок домашнього насильства, визначається Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.
Статтею  23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку  з протиправною поведінкою щодо нех самої, членів її сім`ї  чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81  ЦПК України.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність  або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..
Відповідно до  ст.89 ЦПК України суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним  у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18 березня 2020 року  у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд у свої постановах  зауважує, що пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Встановивши, що  позивачка  ОСОБА_1 не надала належні та допустимі докази на підтвердження вчинення  відповідачем  ОСОБА_2 домашнього насильства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що  суд першої інстанції, закривши підготовче засідання у відсутність позивача, позбавив апелянта процесуальної можливості заявити ряд клопотань, в тому числі, клопотання про проведення судової психологічної експертизи, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування  оскаржуваного рішення, виходчи з наступного.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та  призначено підготовче засідання на 21 березня 2022 року.
21 березня 2022 року  справа знята з розгляду на підставі розпорядження в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області  № 5 ід 24 лютого 2022 року та опублікованизх рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 2 березня 2022 року.
Відзив на позовну заяву з доданими до відзиву документами був направлений ОСОБА_2 ОСОБА_1 11 травня 2022 року.
Підготовче засідання призначалося на  15 червня 2022 року та 22 вересня 2022 року. Суд першої інстанції ухвалою від 22 вересня 2022 року закрив підготовче засідання. Дійсно представник позивача адвокат Каращенко Ю.В. подавала  до суду клопотання про відкладення засідання, призначеного на 22 вересня 2022 року.
Відповідно до ч.2,3 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може  бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі  залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Ні позивачем, ні її представником як при зверненні до суду з позовом, так і протягом часу до закриття підготовчого засідання, клопотань про призначення  судової психологічної експертизи не заявлалось.
Саме по собі введення воєнного стану на території всієї держави, який продовжений і на теперішній час, без посилання представника позивача на конкретні обставини, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість  позивачу надати суду  докази  або повідомити про неможливість їх подання, не дає підстав вважати, що   судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права.
Інші доводи позивача, що викладені в апеляційній скарзі,  зводяться до викладу обставин, якими позивач обгрунтовували свої вимоги і не містять підстав для висновку про ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя- доповідач:                                                             О.І. Шкоріна

Судді:                                                                                Л.Д. Поливач

                                                                                          А.М. Стрижеус